- Godmorgen. Har De spist? - Ja, det har jeg.
Jeg har ellers plukket svampe. Vil De ikke smage?
- Jeg er skam mæt. Ellers tak. - Godt. Fortsat god dag.
Forresten... Det er noget med, at I har heste her, ikke?
- Nej, vi har ingen heste. - Har I ikke?
Der er ellers billeder af heste på hjemmesiden.
Det er bare nogle baggrundsbilleder. Vi har mange vilde heste i området.
De pynter hjemmesiden lidt op.
- Godmorgen, hr. Aydin. - Hvor har du været?
Der var ingen til at hjælpe vores gæst. Hvor er Hidayet?
Han er her nok et eller andet sted.
Vil De have Deres kaffe, hr. Aydin? Deres kaffe...
- Jeg har samlet svampe. - Hvor fandt De dog dem henne?
- Er Nihal stået op? - Ja, hun har også spist morgenmad.
- Er hun på sit værelse? - Det vil jeg tro.
- Er Necla stået op? - Hun har ikke forladt værelset i dag.
Nuvel.
Jeg drikker kaffen på værelset.
VINTERSØVN
- Hunden bider vel ikke. - Den gør ikke noget, hr. Aydin.
Ekrem.
Jeg vil fange en af Tyrkiets mest hårdføre heste til dig.
- Vi kan få den andetsteds for 600. - Ja, men hvor gammel er den så?
Den kan have problemer med benene, lungerne eller hjertet.
Du ved ingenting om den. Du køber den på et tilfældigt marked -
- og når du så fortryder og vil sælge, får du kun 300 for den.
Jeg fanger en sund og stærk unghest til dig.
Den vil være dig en ven for livet.
- Må jeg selv vælge farven? - Det kan du sagtens.
Jeg skal bare undersøge dens ben for at se, hvor stærk den er.
Jeg var med i et udholdenhedsløb med en af mine heste for to år siden.
Vi tog førstepladsen. Alle gik ellers og kaldte min hest for et bette æsel.
Men selv en høj kamel lader sig føre af et æsel. Sådan er anatolske heste.
Den kom 45 minutter før andenpladsen. Folk tabte kæben.
Det er vores forfædres heste. De er smukke og robuste.
- Hvornår kan vi så gøre det her? - Så snart vejret bliver lidt bedre.
- Hvad med i næste uge? - Jeg skal nok give jer besked.
- Har ham den anden betalt endnu? - Nej, han har heller ikke betalt.
Advokaten siger, vi kan smide ham ud inden for to måneder.
Hvordan vil du bære dig ad med det? Loven beskytter lejerne.
Men det ved de da ikke. Jeg tror ikke engang, de ville hyre en advokat.
Jeg burde blæse på, at jeg har arvet de huse af min far -
- og sælge hele molevitten.
De opfatter Dem som blødsøden, ellers turde de ikke gøre det.
Det er jo uhørt ikke at betale husleje. Hvad bilder de sig ind?
Nu må du holde op, Hidayet. Hvad er alternativet så?
Hvad er det, der er så blødsødent ved mig?
Jeg pudser ligefrem advokater og fogeder på dem.
Jeg ved godt, hvad vi burde gøre ved dem, med lad det nu ligge.
Hvad fanden!
Din lille horeunge! Kom her, for helvede!
Rejs dig op, for fanden, eller jeg stikker dig en!
- Hvad skete der? - Jeg fangede ham.
- Men hvorfor er han våd? - Han faldt i vandet.
- Han gled og faldt i bækken. - Er han kommet til skade?
- Nej, han er bare blevet våd. - Hvorfor kastede han stenen?
Han er drivvåd. Måske skulle vi køre ham hjem, før han bliver syg.
- Jeg kan fortælle Dem det senere. - Godt.
- Jeg går ned og snakker med dem. - Godt.
Hodja Hamdi.
Gå indenfor.
Goddag.
- Goddag. Hvad foregår der? - Der foregår ikke noget.
Din søn faldt i bækken. Vi kørte ham hjem, så han ikke blev syg.
- Hvorhenne? - Ude på sletten.
Han prøvede at springe over bækken, men gled og faldt i.
- Hvad lavede han derude? - Ja, hvad tror du?
Han lagde sig i baghold og kastede en sten efter bilen.
Vi var lige ved at køre galt, men jeg fik rettet op i sidste øjeblik.
Så Ilyas smadrede altså jeres bilrude?
Ja, du kan selv gå op og se, hvis det er.
Tror du virkelig, han kan kaste så hårdt?
Det ved du da bedst, Ismail. Han er jo din søn.
Tal dog lige ud af posen, for helvede.
Du kan selv se, hvad han har gjort. Hvad har du at sige til det?
Det er ikke bare en skarnsstreg. Vi var nær kørt af vejen.
Er det måske ikke alvorligt?
- Jeg skal nok betale for ruden. - Det handler ikke kun om ruden.
Prøv dog at spørge ham, hvad der går ham på.
Han sagde ikke noget til os.
Den lille lortesten var sgu ved at tage livet af os.
Det er ikke en leg, Ismail.
Ilyas.
Ilyas! Kom herud.
Var det dig, der kastede stenen?
Var det dig?
Ilyas, var det dig, der kastede stenen?
Gå indenfor.
Du behøver ikke tage sådan på vej. Det der var ikke nødvendigt.
Men det er ikke bare en skarnsstreg. Det var bare det, jeg mente.
Hidayet. Kom så.
Var det bedre? Er I tilfredse nu?
Én flad for en bilrude.
Er det nok? Eller skal jeg give ham nogle flere?
Hvad foregår der, Ismail? Hidayet...
Knægten faldt i vandet, så vi kørte ham hjem.
Ingen god gerning går vist ustraffet hen.
- Ilyaz baldrede deres bilrude. - Gjorde han det?
- Nu vil de have pengene for ruden. - Det har jeg sgu ikke sagt.
Vi kørte ham bare hjem, så han ikke skulle blive syg.
Den er god med dig.
Var det ikke nok, at I tog vores tv og køleskab for den manglende leje?
- Er I ude efter knægten nu? - Du skal ikke spille smart.
Hvad siger du? Hvad fanden skal det betyde?
Du skal ikke komme for godt i gang. Fis nu bare af med dig.
- Hvem spiller smart? - Lad være med at puste dig op.
Det er dig, der chikanerer mig i mit eget hjem.
- Jeg har ikke tid til det her. - Flyt dig.
Lad være, Ismail.
Du gør det bare værre. Hørte du, hvad jeg sagde?
Nu får han fandeme en røvfuld.
- Nu går du altså indenfor. - Slip mig så!
Jeg slår dig kraftedeme ihjel! Så kast den dog, for helvede!
- Flabede stodder. - Skrub nu bare af!
- Gå nu indenfor. - Så kom an!
- Kom bare an! - Bidske køter...
- Skrub af med jer, for helvede! - Sevda, få ham indenfor.
Hvorfor skal du absolut skændes med den fulderik?
Han blev ved med at bande og svovle ad mig, hr. Aydin.
Jeg må hellere lige se. Fandens også.
Kom nu.
Hidayet, det må I altså undskylde. Jeg ved ikke helt, hvad jeg skal sige.
Hvad sker der egentlig for ham? Hvad skulle alt det der til for?
Hvis du ikke var her, ville han ikke opføre sig sådan.
Hvorom alting er, skal vi nok betale for ruden -
- samt den skyldige husleje. Vi har ikke glemt det.
Med Guds vilje kommer jeg snart med pengene.
- Det er bare lidt presset for tiden. - Det var slet ikke derfor, vi kom.
Men vi betaler altid vores gæld, som hr. Aydins far godt vidste.
Der har aldrig været det mindste problem mellem os i alle disse år -
- så der var da ingen grund til al den ballade.
Var det virkelig nødvendigt at gøre det foran gud og hvermand?
- Lad os dog bevare værdigheden. - Lad nu være, Hamdi.
Vi har givet jer flere måneders frist. Hvorfor er det os, der er skurkene?
Lad det nu ligge.
Men I kunne da lige have snakket med os, før I sendte fogeden herud.
Hør nu her. Har jeg ikke allerede sagt det flere gange?
Har jeg ikke? Jeg har sagt det, hr. Aydin.
- Lad det nu ligge, Hidayet. - Vi sagde, vi ville tage os af det.
Ja, og har I så gjort det? Har I taget jer af det, Hamdi?
- Lad det nu ligge. - Jeg beklager, hr. Aydin.
Jeg kommer snart selv og betaler for bilruden.
I kan bare finde ud af noget senere.
Jeg kan komme over til Dem allerede i morgen, hvis det er.
Det kan jeg forsikre Dem om.
- Du mundhugges da også med alle. - Hvad fanden bilder han sig ind?
- Jeg beklager meget. - Hvad bilder han sig ind?
- Fortsat god dag. - Ham her står bare og plaprer løs.
Kom godt hjem.
Dumme svin.
Fatma, tag lige dem her.
- Hvad er det? - Ja, hvad tror du? Det er balloner.
Læg det der fra dig. Her, tag dem.
- Hvor skal jeg sætte dem? - Ude bagved ved terrassen.
Pas på, du ikke støder dem ind i noget. Stille og roligt.
- Skal jeg tage den? - Nej, nej.
- Jeg kører ned og får skiftet ruden. - Fint.
- Er der andet, jeg kan gøre? - Nej.
Skal det være en original rude eller bare en hvilken som helst?
- Har de overhovedet originale ruder? - Nej, det er derfor, jeg spørger.
Hvad?
Godt nok, Hidayet.
- Er der gæster? - Hr. Levent er på besøg.
- Drikker de te deroppe? - Nu vil de gerne have kaffe.
- Hej. Hvordan var gåturen? - Den var rigtig god.
Er der noget, jeg kan gøre for jer? Er I sultne?
- Nej, ellers tak. - Godt.
- Hvad laver du? - Ikke noget særligt.
- Jeg har te med til min kære bror. - Hvad skulle jeg gøre uden dig?
- Ingen andre tænker på mig. - Vi har ikke lindete, så det er salvie.
- Det gør skam ikke noget. - Lad mig ikke forstyrre dig.
- Jeg vil lige læse nogle blade. - Ja, gør du bare det.
Er du ved at skrive din klumme?
Ja, jeg forsøger i hvert fald.
Jeg læste den forresten i sidste uge.
- Den var god. - Hvad var det for en?
Manglende æstetik i de anatolske landsbyer.
Bravo! Hvor får du alle de gode idéer fra uge efter uge?
- Kunne du virkelig godt lide den? - Ja, det var godt skrevet.
Det handler ikke om at være rig. Folk var også fattige i gamle dage.
Det er forskellen mellem at servere oliven på en tallerken -
- og spise dem direkte fra posen.
- Jeg ved, hvad du mener. - Vi var ude forbi vores lejer i dag.
Du skulle bare se, hvor beskidt og rodet der var.
- Var I da indenfor? - Nej, jeg snakker om forhaven.
De har hærget stedet. Det er svært at tro, der bor en kvinde der.
Han er endda gejstlig.
Han bør opretholde en vis standard som forbillede for sin menighed.
- Kender jeg ham? - Nej, du kender ham ikke.
Han er en af vores lejere fra fars tid.
Jeg ville ikke genkende ham, hvis jeg så ham på gaden. En lidt lurvet mand.
De gejstlige bør have format og være forbilleder for befolkningen.
Især herude på landet.
Skal jeg mon skrive om det i næste uge? Nu er det begyndt at nage mig.
Du kan da skrive om det, du har lyst til, men...
I stedet for den her lokale avis, som ingen læser -
- kunne du så ikke skrive for en større avis?
I det mindste ville det være værd at slide dig selv op for.
Jeg slider da ikke mig selv op.
Jeg ved, du får skrevet en hel masse, dér ved computeren.
Men hvis du ikke havde givet mig den her avis -
- ville jeg ikke ane, den eksisterede. Det er det, jeg mener.
Skide være med de store aviser.
Nok er mit kongerige lille, men her hersker jeg.
Jeg tænker bare, at der ikke rigtig er nogen, der køber de her aviser.
Jeg er slet ikke enig med dig. Tværtimod.
Jeg får af og til nogle læserbreve -
- der overbeviser mig om, at jeg er på rette spor.
Og den slags er i hvert fald værd at "slide mig selv op for".
På internettet bliver selv de værste skribenter rost til skyerne.
Alle og enhver har en vis fanskare.
Derfor synes jeg ikke, du skal lægge for meget i den slags.
Du bør i hvert fald ikke bruge det som målestok.
Men skriv du bare videre. Jeg vil ikke forstyrre dig.
Jeg tror altså lige, jeg vil lægge mig her.
Det er ikke til at køre i det mudder. Hvad med at lægge grus ud?
Turisterne foretrækker, at det er mere naturligt.
Nu sagde jeg jo ikke asfalt. Grus er da også naturligt.
Lægger jeg grus ud, nægter halvdelen af turisterne at komme.
Der er da alligevel ingen, der kommer, når der er så mudret.
Bare giv mig de turister, der sætter pris på det naturlige.
- Skal vi tage en spurt? - Ja, lad os det.
- Er du klar? - Ja.
Sig mig engang, har du taget på?
Nej, min mave har erklæret sig uafhængig og er ikke til at tøjle.
- Hold dog lidt igen. - Hvorfor dog det?
Jeg har allerede mistet min kone, så jeg har kun mig selv.
Fej du hellere for egen dør. Du har en ung og smuk kone.
Hvis du ikke plejer karrosseriet, vil folk tro, Nihal er din datter.
Nu stopper du. Så slemt står det da ikke til.
En del af dit hår har da allerede begået kollektivt selvmord.
Der er en landsby, der hedder Garip, i nærheden af din gård.
- Jeg har ikke været dernede. - Det er ligegyldigt.
En ung pige fra deres skolekommission skrev til mig.
Jeg tænker aldrig for meget over den slags -
- men jeg blev rørt over den mail. Mon jeg er ved at blive gammel?
Jeg ved ikke, om jeg skal lægge noget i det, så jeg ville spørge dig til råds.
- Er hun ude efter en donation? - Det er ikke noget særligt.
Det vigtige... Kom ind. Jeg ved ikke, om det er oprigtigt -
- eller om hun er ude efter noget andet. Du er jo en menneskekender.
Du kan hjælpe mig med at regne det ud.
- Hvor skal jeg sætte Deres te? - På bordet.
- Kan du ikke læse mailen op? - Ja, skal jeg ikke? Tak, Fatma.
Nihal beskæftiger sig meget med velgørenhed. Skal jeg ringe til hende?
- Tja, det må du vel selv om. - Ja, skal jeg ikke?
- Jo, gør det. - Gad vide, om hun sidder deroppe.
Hej, Nihal. Jeg sidder lige og snakker med Suavi -
- og vi tænkte på, om du ville slutte dig til os.
Vi vil sætte pris på din mening.
Ja, vi er på mit værelse. Okay, skat.
Hun kommer nu.
- Hvordan går det, hr. Suavi? - Godt. Hvordan går det med Dem?
Det går godt. Det er længe siden. Har De det godt?
Ja, ingen kvaler. Jeg holder mig bare for mig selv på gården.
- Holder De Dem beskæftiget? - Ja, som sædvanligt.
Jeg går ikke herfra, før du afslører, hvordan du holder dig så ung.
De smigrer mig. Mange tak.
Kommer din datter egentlig og besøger dig?
Tja... hun kom på besøg, dengang hun dimitterede -
- og så igen, da vi mistede hendes mor, men ikke siden da.
Hun er vist i London. Hvorfor tager du ikke op til hende?
Mig? Gud forbyde det.
Min svigersøn synes, alt er "lovely". Jeg kan ikke holde ham ud.
Du må ikke sige sådan noget.
Jeg opdaterer lige Nihal. Suavi ved det allerede.
Jeg har fået en mail fra en ung pige, som underviser i håndarbejde.
Kort fortalt beder hun om hjælp.
Jeg vil spørge jer til råds.
- Hvad beder hun om hjælp med? - Skal jeg ikke læse mailen højt?
Jo, gør endelig det.
Godt.
Lad mig se. Her er den.
"Kære hr. Aydin. Jeg er en stor fan af Deres skriverier.
Hver uge glæder jeg mig til Deres klumme i vores avis Slettens Stemme -
- så jeg kan drage nytte af deres omfattende erfaringer og vovede idéer.
Jeg kan forsikre Dem om, at alle os lærere på pigeskolen -
- er stolte over at have Dem blandt os."
Det her behøver jeg ikke at læse. Jeg springer bare herned.
"Vi er gået sammen om et projekt her i områdets fattigste landsby, Garip.
Vi vil lære landsbyens kvinder at læse og skrive og lave håndarbejde -
- og er ved at opføre en bygning til dette formål.
Landsbyoverhovedet støtter projektet -
- men vores midler er sluppet op, og bygningen er kun halvt færdig.
Vi søgte om støtte hos kommunen, men blev afvist.
Vi er nu overladt til os selv og vores gode hensigter på denne øde slette.
Mens vi desperat forsøgte at finde en løsning -
- kom jeg i tanke om Deres artikel 'Blomsterne på sletten'.
Det kunne være os, De beskrev i den.
Vi genlæste artiklen med tårer i øjnene.
Mit formål er ikke at manipulere. Jeg gør det ikke for min egen skyld.
Jeg tager gerne min stolte hjemstavns byrder på mine skuldre -
- og om nødvendigt bøjer jeg mig for venlige sjæle som Dem -
- for at bede en ydmyg bøn om hjælp. Jeg vil fatte mig i korthed.
Vi kan forstå, at De har kontakt til områdets velhavende borgere -
- og har hørt meget om Deres velvilje og Deres vidtrækkende netværk.
Derfor fremlægger vi vores sag for Dem. På forhånd tak. Venligst ..."
Ja, sådan lyder det altså.
Jeg ved ikke helt.
Hun lader til at være en klog og velmenende ung kvinde -
- og virker idealistisk og initiativrig.
Jeg synes, hun fortjener lidt hjælp. Hvad siger I?
Hvad siger du, Nihal?
Helt ærligt...
Jeg synes ikke rigtig om det. Den slags mails får jeg hver dag.
Jaså... Hvad er det, der gør, at du ikke synes om det?
Er det ikke lidt luksuriøst at opføre en hel ny bygning til den slags?
Det er jo bare en lille landsby. Normalt får man anvist et lokale -
- som man kan sætte i stand, og så må man nøjes med det.
Hun virker altså ret kæphøj. Og selv kommunen vil ikke støtte dem.
Det er også umuligt at få kommunens afgørelser til at give mening.
Men jeg ved nu ikke. Hvad siger du, Suavi?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Vi kunne samle nogle flere af områdets fremtrædende personer.
- Kan vi så ikke tage os af det her? - Jeg er skam ikke fremtrædende.
Det eneste fremtrædende ved mig er altså min mave.
Men...
- Du overrasker mig altså, Nihal. - Hvorfor?
Jeg ved ikke...
Fordi du nærmest har drevet en velgørenhedsfond her de seneste år.
Hvad er det, du prøver at sige?
Du er filantropisk nok til at donere penge til stort set alle andre skoler -
- så jeg forstår ikke, hvorfor du er så meget imod det her.
Det er meget simpelt. Det er en prioriteringssag.
Der er masser af skoler med utætte tage og rådne vinduer.
Børnene må beholde handskerne på i timen.
Er det ikke bedre at løse den slags problemer først?
Vi har altså længe prøvet at samle penge ind til det formål -
- uden at du har vist interesse.
Hvornår er du pludselig blevet den store velgører?
Jeg får snart gæster, så jeg bliver nødt til at gå.
Vil De komme ind forbi mig, før De går, hr. Suavi?
- Ja, selvfølgelig. - Så venter jeg med at sige farvel.
Ved du hvad?
Al den her fattigdom er som en naturkatastrofe.
Det er nærmest Guds vilje.
Og den kan man ikke modsætte sig.
Men Gud gav os også forstanden til at afhjælpe den slags.
Det har du ret i, men...
...der findes folk, der er skabt til at tage sig af den slags.
Bare overlad det til dem.
Du er kunstner. Hvorfor bekymrer du dig om den slags?
Lad være med at blande dig i det.
- Hr. Hamdi er her, hr. Aydin. - Hvem?
- Hodja Hamdi, altså imamen. - Jeg var også ved at gå.
Bliv dog lidt endnu. Den her er blevet kold.
Jeg har en masse, jeg skal lave.
Jeg følger lige Suavi ud. Vis hodja Hamdi herind.
Velkommen, hodja. - Tak, hr. Aydin.
Du behøvede nu ikke at tage skoene af.
De er lidt mudrede. Det ville ikke være passende.
Jeg finder lige nogle hjemmesko. Her er jo iskoldt herinde.
Fatma, hent lige et par hjemmesko og lidt te og småkager.
- Sid endelig ned. - Tak.
- Jeg er lutter øren. - Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde.
Det var noget værre rod den anden dag.
Lige et øjeblik. Her er lidt indelukket. Jeg åbner lige vinduet.
- Sig frem. - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Det var selvfølgelig ret pinligt, men han mente ikke noget ondt.
Han gik lidt over gevind på grund af det, knægten gjorde.
- Men han er trods alt et barn. - Det er rigtigt.
Spurgte I ham, hvorfor han gjorde det?
Det kunne nemlig nemt have fået alvorlige konsekvenser.
- Ja, jeg har skam spurgt ham. - Hvad sagde han så?
Jeg tror, det var, fordi knægten så alt det med fogeden -
- at han begik den fejl. Især fordi han så sin far få tæv.
- Hvad skal det sige? - De kom jo for at hente tingene.
Det fandt Ismail sig ikke i. Han prøvede at stoppe dem.
Politiet dukkede også op, så hele situationen løb løbsk.
Jeg forstår.
I sidste ende måtte min bil altså tage skraldet.
Ja, desværre. Det må De undskylde.
Men drengen er meget ked af det og fortryder det virkelig.
- Han vil gerne kysse Deres hånd. - Det er ikke nødvendigt.
Jo, selvfølgelig. Han er vældig ked af det.
Som jeg nævnte forleden, betaler vi altid vores gæld.
Nu har jeg skaffet nogle penge, så jeg vil gerne betale for bilruden.
- Hvor meget kostede den? - Det er ikke så vigtigt.
De kan ordne det med Hidayet. Jeg ved det faktisk ikke helt.
Det var vel omkring 70 lira. De kan snakke med Hidayet om det.
70 lira? Kostede det 70 lira at skifte en enkelt rude?
Ja, og det var ikke engang en original bilrude.
Hidayet kan vise dig regningen, hvis det er.
Jeg ved ikke, om jeg har så meget...
Jeg spørger lige Hidayet, hvor meget det kostede.
Men det haster nu altså ikke.
Det er jo i sidste ende... bare en bilrude.
Hvis De synes, det kan vente, bør vi måske ikke dele det op i bidder.
Så betaler vi det hele samlet i stedet for at blande det sammen.
- Hallo? - Nå, er du der?
Det er ligegyldigt nu, men jeg ville høre, hvor meget ruden kostede.
Jeg husker det som 70 lira.
Er det rigtigt? Så har jeg husket forkert.
Nej, det er ikke vigtigt.
Det er mig, der har husket forkert. Det er ikke 70, men 170 lira.
170 lira? Hvordan kan det koste så meget?
Det gjorde det åbenbart. Hidayet kan vise dig regningen.
Nu spurgte jeg ikke, om han havde regningen.
Jeg forstår ikke helt. Det er bare en enkelt rude.
Der må være sket en misforståelse, hr. Aydin.
- Har vi ikke nogen til herrer? - Nej, hr. Aydin.
Vi har dem jo ikke på hotellet. Det er Fatmas egne.
De går skam an. De tager det værste af kulden.
Hvor skal jeg sætte jeres te?
Bare sæt dem her. Jeg fjerner lige den her.
Kom og sæt dig her, hodja.
Nu skal du høre, Hamdi.
Jeg har en del andre huse og butikker, jeg lejer ud.
Faktisk ejer min søster og jeg dem sammen.
Hvis jeg selv skulle administrere dem -
- ville jeg ikke have tid til mine skriverier, som er mit egentlige hverv.
Jeg overlader alt det med leje og inkasso til Hidayet og advokaterne.
Og jeg holder ikke styr på, hvad de går og foretager sig.
Forleden dag... Er han din lille- eller storebror?
- Min storebror. - Han var ret ubehøvlet.
Nu taler jeg lige ud af posen.
Jeg vidste hverken, at der var en fogedsag, eller at I var mine lejere.
Når huslejen ikke bliver betalt, tager advokaterne automatisk over.
- Forstår du? - Det var ikke sådan ment.
Det er selvfølgelig Deres ret. De har været meget overbærende.
Men Ismail er lige blevet løsladt fra fængslet.
Han skal lige i gang igen. Men der er ingen, der vil ansætte ham.
Ikke fordi der er noget at frygte.
Han har brug for lidt tid til at komme ovenpå igen.
Hvis De kunne bære lidt over med os...
Hvis vi kan slippe for fogedsagen -
- kan vi i nærmeste fremtid få styr på sagerne.
Vi vil helst ikke forlade det hus. Jeg er vokset op der.
- Hvis vi kunne få lidt mere tid... - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Jeg forstår dig skam godt.
Du bør tale med Hidayet om det. Jeg har ikke noget med det at gøre.
Har du snakket med Hidayet? Du bør snakke med ham.
Eller med advokaterne. Du behøver ikke komme og snakke med mig.
De har mere styr på alt det her.
Jeg kan komme til at sige noget forkert.
"I et land med 99% muslimske indbyggere -
- fortjener folket så ikke anstændige, velklædte -
- og vederhæftige imamer?
Hver uge gransker imamen de hellige skrifter og forbereder sin prædiken -
- som derpå skal oplyse og ophøje menigheden.
Islam er nu engang en civiliseret og højkulturel religion."
- Nå, hvad synes du? - Det er godt.
- Det er vel ikke for strengt? - Næ.
- Det kan vel ikke misforstås? - Næ.
Det er jo ikke rettet mod selve religionen -
- men mod den måde, som nogen praktiserer religionen på.
Jeg skriver også, at islam er højkulturel.
- Ja, præcis. - Det betyder egentlig ikke så meget.
Det er bare et ømtåleligt emne.
Men jeg blev bare så frustreret, at jeg blev nødt til at skrive det.
Det lykkedes ham at blive emnet i ugens klumme.
Sådan en lurvet og skamløs mand. Altså...
Jeg spillede engang imam i et stykke. Det var en af de bedre roller.
Når jeg ser ham, synes jeg ikke, jeg gjorde det særlig godt.
Der er masser af detaljer, jeg ikke fik med.
- Så du det stykke? - Hvilket stykke?
Det, hvor jeg spillede imam. "De sårede fugle".
- Det kan jeg ikke huske. - Jeg kom løbende ind på scenen...
Måske var det, mens jeg var i udlandet.
Jeg kom ind og ledte panisk efter et toilet.
- Var det en komedie? - Ja, nemlig.
- Der er endda... - Jeg kan ikke huske det.
Jeg vil spørge dig om noget.
Hvad vil det sige ikke at modsætte sig ondskab?
- Hvad siger du? - Ikke at modsætte sig ondskab.
- Hvad vil det sige? - Ikke at modsætte sig ondskab?
Ja. Hvad tror du, det betyder?
Det er, hvis nogen prøver at stjæle dine ting, og du ikke gør modstand.
Jeg bad ikke om et eksempel, men om en logisk forklaring.
Der er da ikke noget logisk ved ikke at modsætte sig ondskab.
Ikke at modsætte sig ondskab er -
- at forholde sig ligegyldig over for etisk forkastelige hændelser.
Var det godt nok?
Hvis vi lod denne filosofi med ikke at modsætte sig ondskab -
- præge alle vores handlinger, hvordan ville vores liv så se ud?
Hvordan vores liv ville se ud?
Hvordan tror du? Røvere og mordere ville boltre sig -
- og en tilstand af kaos ville opsluge alt.
Hvad ville stå tilbage?
En samling uregerlige bøller og tosser fra galeanstalterne velsagtens.
Måske har du ret. Men jeg vil nu ikke drage så hurtig en konklusion.
- Hvad mener du? - Du kunne tygge lidt mere på den.
- Du har allerede løst problemet. - Det er ret enkelt.
Nogen foruretter dig, og du gør ikke modstand. Så enkelt er det.
Jeg synes nu, der er en form for selvbedrag ved at bekæmpe ondskab.
Det er, som om vi forsøger at skjule noget.
Hvad skulle det være? Fatma, honningen er stivfrossen.
- Jeg finder en anden. - Ja, eller læg skålen i et vandbad.
Måske bør vi ikke bekæmpe ondskab, men gøre det modsatte.
Hvis du ikke vil have, at dit maleri bliver stjålet, skal du ikke gemme det.
Måske er det bedre ligefrem selv at give det til tyven.
Lad os sige, at jeg vil gifte mig med en rigmands datter for pengenes skyld.
Hvis hun vil forpurre mine planer, skal hun så selv kaste sig i mine arme?
Nej, men måske kommer man til at skamme sig og angre sin forseelse.
- Skal man ikke have den chance? - Sikke noget vås.
Skal hundreder dø, fordi nogle få måske får dårlig samvittighed?
Den slags dumhed ser man ikke engang i sæbeoperaer.
Sig, hvad du vil. Jeg har fundet svaret.
Jeg ser ingen grund til at gøre modstand, hvis nogen vil mig ondt.
Vil de slå mig ihjel, så lad dem bare det.
Hvis jeg prøver at forsvare mig selv -
- vil morderen alligevel ikke blive et bedre menneske af den grund.
Men måske ville du overleve. Betyder det ingenting?
- Nej, det gør det altså ikke. - Jeg tror bare, vi skal droppe det.
- Hvad synes du, Nihal? - Jeg er faktisk ikke helt med.
Hvordan kan det egentlig være, at du har det sådan?
- Det var bare en tanke. - Hun vil hjælpe ondskaben på vej.
Vent nu lidt. Vil du gøre en ende på al ondskab -
- eller vil du gerne finde indre fred?
Hun vil hjælpe slette mennesker med at sprede ondskab.
Vi skal bare give slette mennesker en chance for at angre.
- "Give slette mennesker en chance." - Du ved jo godt, hvad hun mener.
- Det er da det, hun mener. - Hvorfor tror du det?
Vi hjælper de slette med at begå udåder, så de skammer sig senere.
- Sådan opfattede jeg det. - Hvordan kan du opfatte det sådan?
- Hvordan opfatter du det? - Det er ikke det, hun prøver at sige.
Hvis nogen gør mig ondt... Hvis der nu kommer en tyv -
- skal jeg ikke gøre modstand, men give ham muligheden for at indse...
Hvad går der egentlig af jer?
Hjælper man ondskab på vej, vil den ingen ende tage.
- Det har ikke noget med det at gøre. - Det gør da ikke en ende på ondskab.
- Nu provokerer du os bare. - Nej, det er sådan, jeg opfatter det.
- Har jeg misforstået det? - Hvad er det, du ikke forstår?
Hvis hun ikke gør modstand -
- så vil gerningsmanden måske selv fortryde sin handling senere hen.
- Tror I selv på det? - Man kan i det mindste prøve.
Skulle jøderne så have sparet Hitler besværet og selv være taget i lejrene?
Ville Hitler så ikke have sendt dem i gaskamrene?
- Tager du pis på mig? - Slet ikke.
"Tillader vi nogen at gøre os ondt, vil de ikke gøre det."
Det er da fjollet. Enten er det mig, der ikke forstår, eller også er du...
- Nu er de her igen, hr. Aydin. - Hvem?
- Hamdi. - Hvem er det? Hodja Hamdi?
- Er han her? - Ja, ovenpå.
- Han var her forleden. Hvad vil han? - Det sagde han ikke.
- Han er ikke til at gennemskue. - Jeg orker ham ikke. Send ham væk.
- Sagde du, jeg var her? - Jeg sagde, jeg ville se efter.
Hvis han har noget med, så tag imod det.
Han var her også i går, men havde ikke noget med.
Var han her i går? Det vidste jeg ikke.
Jeg sagde det til Dem i går morges. De bad mig sende ham væk.
- Gjorde jeg det? - Han har drengen med igen.
Ham, der smadrede bilruden. Han var her også i går.
- Så har vi balladen. - Snak dog i det mindste med ham.
- Du skal ikke være bange. - Jeg er ikke bange.
Han plaprer bare løs, og det går mig på nerverne.
Nu er de her. Det ville være uhøfligt ikke at tale med dem.
Godt. Vis ham ind. Så må vi se, hvad han vil.
Nu gør jeg, som du siger, og så får vi at se.
- Jeg accepterer alt, hvad han siger. - Han har da ikke gjort dig noget ondt.
Måske gør han det nu. Det kan vi ikke vide.
- Uanset hvad så tier jeg bare. - Tror du, han har en kniv med?
- Jeg tror, de kommer nu. - Kom bare ind, hodja. Velkommen.
- Velkommen, hr. Hamdi. - Mange tak.
- Beklager, vi kommer midt i maden. - Det gør skam ikke noget.
- Skal vi ikke dække op til jer? - Nej tak. Vi har allerede spist.
Sid endelig ned. Fatma, vil du servere te og småkager for gæsterne?
Dalen er ret mudret, så vores sko er desværre beskidte.
- Hvad skulle I nede i dalen? - Vi skød genvej.
Jeg så to mørke skikkelser derovre. Var det jer?
- Det kan godt være. - Javel. I har vel ikke gået hele vejen.
- Jo, det har vi. Hvorfor? - Ikke for noget. Der er bare ret langt.
Ja, det er der vel.
Var du også på gåben forleden og så her i går?
- Ja... - Det skulle du have sagt.
Hidayet kunne i det mindste have kørt jer hjem. Det er jeg ked af.
Det skal De ikke være ked af. Det er en form for motion for os.
Aydin, lad dem sætte sig ned.
Fatma, sæt min te herovre. Sid ned.
- Sæt dig ned. - Har du ikke en scooter eller noget?
Det ville være fint med en scooter, når pengene engang rækker til det.
Men jeg er glad for, at huset ligger lige ved moskeen.
Ellers havde det været svært at komme af sted fem gange dagligt.
- Er det Deres søn? Han ligner Dem. - Det er min nevø, min brors søn.
Jeg har ingen børn. Arbejdet kom i vejen for ægteskabet.
- Det lå ikke i kortene. - Det kommer nok. Du er stadig ung.
- Men Ilyas er som en søn for mig. - Hvilken klasse går du i, Ilyas?
- Sig nu, hvilken klasse du går i. - I femte.
Hr. Aydin, jeg kører lige ned på værkstedet.
- Hvorfor? - Jeg skal have lavet bildøren.
- Det haster vel ikke. - Motoren laver også mislyde.
- Mislyde? - De lyde der.
Hvis det er fra stemplerne, kan motoren brænde sammen.
Ja, kør bare.
Som sagt var han meget ked af det efter den uheldige hændelse...
- Hvad er det for en hændelse? - Den med stenen.
- Nå ja. Det er allerede glemt. - Han blev enormt ked af det.
Han har været temmelig tynget af det lige siden.
Det er ikke let at bede om tilgivelse, og anger er et tegn på modenhed.
Vi mennesker kan ikke finde fred, hvis vi nærer uvilje mod hinanden.
Den ophøjede profet sagde, at det er en bodshandling at føle anger.
Hvis man er overbevist om, at en person oprigtigt angrer -
- så har man ikke andet valg end at tilgive vedkommende.
Lille Ilyas er en enormt klog og godhjertet dreng.
På trods af sin alder overvejede han disse ord nøje og tog dem til sig.
Derfor ville han gerne komme her i dag og kysse Deres hånd.
Jeg sagde, at det ville være det rette at gøre.
"Vent og se. Hvis du viser anger, skal hr. Aydin nok tilgive dig."
- Har jeg ret? - Det var ellers slet ikke nødvendigt.
Selvfølgelig er det nødvendigt.
Ellers ville han jo slippe af sted med det, han gjorde.
Det ville være det værste. Er det ikke rigtigt, Ilyas?
Det behøver han ikke. Min far lod heller ikke folk kysse hans hånd.
Det var altid en kamp at få lov til at kysse den.
Nej, det går ikke. Ellers vil han ikke kunne finde fred.
Nu må du hellere kysse hr. Aydins hånd.
Aftalte vi ikke, at vi skulle gøre det her uden at sige det til din far?
Du bringer mig i forlegenhed.
- Gå nu over og kys hr. Aydins hånd. - Du må ikke tvinge ham.
Så lad gå da.
Ilyas.
Kom nu, Ilyas. Hr. Aydin venter.
Ilyas.
Slæk lidt.
Træk til.
Lad den hvile sig lidt.
Ikke for tæt på.
- Wasabi... - Kors, det giver altså tårer i øjnene.
- I Japan er det endnu stærkere. - Spiser du det så ikke i Japan?
Dengang jeg var lille, kunne jeg ikke lide det.
Men nu elsker jeg wasabi.
Det er iskoldt. Kulden går lige gennem marv og ben.
- Hvad laver du? - Ikke noget særligt.
Hvor er Aydin?
Måske er han taget ind til byen. Er han ikke på sit værelse?
Nej, jeg har set efter.
Jeg laver lidt mere kaffe. Vil du have en kop?
- Vil du have en kop kaffe? - Ja, hvorfor ikke?
Jeg ved ikke, hvad vi skal stille op med den nye stuepige.
Hun kom mine yndlingsglas i opvaskeren og smadrede to af dem.
- Ja, det sagde hun. - Det kan de da ikke tåle.
De går let i stykker.
- Jeg burde trække hende i løn. - Overdriver du ikke lidt?
Overhovedet ikke. Kan man ikke have sine yndlingsting i fred?
Jeg købte dem i Istanbul. Man kan ikke få dem mere.
Ja, men i sidste ende er det bare nogle glas.
Men måske har du ret.
Det er nok mere dig, der har ret.
Jeg ved godt, jeg er blevet mere irritabel her på det seneste.
- Jeg bekymrer mig for meget. - Hvad bekymrer du dig over?
Jeg har så mange tanker i hovedet.
Min eksmand er blevet noget af en dranker.
Hvem, Necdet? Har han ikke altid drukket ret meget?
Det har han vel. Men efter skilsmissen er han gået helt amok.
Nu drikker han lige fra morgenstunden.
- Det kan du ikke gøre noget ved. - Nej, det er rigtigt.
Men af og til tænker jeg, at vi måske begge to er værre stillet nu.
Nu er vi bare ulykkelige hver for sig.
- Mener du virkelig det? - Tja...
Måske prøver jeg bare at regne ud, hvad jeg gjorde forkert.
- Hvorfor endte det mon sådan? - Der er gået så mange år siden da.
Hvis du stadig ikke har regnet det ud, er det måske slet ikke din skyld.
Skal jeg slutte mig til den flok, der tror, at alt ondt kommer udefra?
Nej, men det betyder ikke nødvendigvis, at det er din skyld.
Hvorfor kan du ikke tænke sådan i stedet?
Fordi det ikke nytter noget.
Fornuftige mennesker bør kun bekymre sig om deres egen del af skylden.
Jeg ser ingen skade i en smule selvbedrag på den front.
Men nuvel...
- Hvad synes du, du har gjort forkert? - Jeg ved ikke helt...
Lad mig give dig et eksempel:
Hvis jeg fra starten af havde ignoreret Necdets overgreb...
Hvis jeg ikke havde gjort modstand, og hvis vi ikke var blevet skilt...
...kunne jeg måske få ham til at se sin egen ondskab i øjnene.
Hvad ville der være sket, hvis jeg havde håndteret det anderledes?
Ville han begynde at skamme sig, hvis du ikke havde gjort modstand?
Ja, det er præcis det, jeg mener.
Det lyder mærkeligt, men det er det altså ikke.
Jeg beklager, men jeg er ikke overbevist.
Folk forandrer sig ikke særlig meget efter en vis alder.
Tværtimod bliver deres dårlige vaner bare endnu værre.
Hvis du ikke gør modstand, når du bliver forurettet -
- vil modparten bare føle sig mere berettiget.
Jeg tror også, at han fortryder. Det er derfor, jeg siger det.
Jeg kan fornemme det.
Hvis han kunne finde på et påskud, ville han være her med det samme.
Altså hvis jeg boede et andet sted. Det er jeg sikker på.
Men efter alt det, der er sket, er han lidt bange for Aydin.
Ved du, hvad jeg af og til overvejer?
- At bede ham om tilgivelse. - Hvem, Necdet?
Ja.
- Men det var ikke din skyld. - Det er ligegyldigt.
Det er det smukke ved det. Man får den anden til at skamme sig.
Og måske vil det sidenhen gøre ham til et bedre menneske.
Sig mig, har du set for mange sæbeoperaer eller hvad?
- Hvorfor? - Den slags sker kun i sæbeoperaer.
Hvad kan jeg sige? Det er din beslutning.
Jeg synes, det er ret fjollet, men hvis det er det, du vil -
- er der ingen, der kan stoppe dig. Du kan gøre, hvad du vil.
Men så skal du også leve med konsekvenserne.
Det må du også holde dig for øje.
De der sarkastiske tvetydigheder...
De små hånlige smil...
Jeg er simpelthen blevet så træt af dem.
Du overdriver vist lidt.
Jeg vil nok kun bede om tilgivelse, fordi jeg vil væk fra jer alle sammen.
Nu begynder det at give mening.
Selvfølgelig er der ingen, der kan stoppe mig.
Jeg skal ikke bede nogen som helst om lov.
Det her er også min fars hus. Jeg kan komme og gå, som jeg vil.
Jeg har betalt en høj pris for at kunne få lov til at være den, jeg er.
Den pris har I ikke skulle betale.
- Er det ikke Omar Sharif? - Hvilket?
- Er det Omar Sharif på billedet? - Ja. De indspillede en film her.
- På hotellet? - Nej, her i området.
Han er enormt ydmyg og lader gerne folk tage billeder.
Det skulle man ikke tro om en verdensstjerne, men sådan er han.
- Hvad var det for en film? - Det har jeg faktisk glemt.
- Goddag. - Goddag.
Hvad var det for en film, Omar Sharif indspillede her.
"Monsieur Ibrahim og koranens blomster".
- Hvor indspillede de den? - Omkring landsbyen Ishtar.
Ishtar? Interessant. Jeg tror, jeg vil slå den op.
- Hvor er folk henne? - Mener De fru Nihal og fru Necla?
- De var her lige før. - Hvad lavede de?
De sad her i lobbyen og snakkede, hr. Aydin.
Jeg var lige udenfor, og da jeg kom ind, var de gået.
- Var det en almindelig samtale? - Hvad mener De med "almindelig"?
Glem det. Laver du noget te? Vil De have et glas?
- Ja tak. - Lav lige lidt te.
Ishtar er ret tæt på.
Jeg har allerede fundet den. Den ligger 20 km væk.
- Det har De vist mere styr på end jeg. - Det ved jeg nu ikke.
Hvad laver De egentlig til daglig? Er De guide?
Nej, det er jeg ikke. Jeg rejser bare rundt.
- Er det ikke hårdt her om vinteren? - Vi foretrækker, at det er lidt hårdt.
- Hvem er "vi"? - Motocross-kørere.
Jeg forstår.
Den slags gjorde jeg også som studerende.
Jeg blaffede rundt i Europa sammen med vennerne.
Hvis det blev lidt presset, hoppede vi bare på et tog.
Det var tider.
Vi overnattede, hvor vi nu end kunne. Hele verden lå for vores fødder.
Vi troede, vi skulle leve for evigt.
- Vi var fulde af energi. - Jeg er ikke så meget for at blaffe.
Jeg foretrækker at klare mig selv og så have alt nødvendigt udstyr med.
Det passer motorcyklen bedre til.
Så overnatter De vel bare på hoteller.
Jeg har skam telt med, men jeg ville ikke slå det op her.
Desuden er de her grotter mere naturlige end teltet.
- Her kan jeg også få ro til at skrive. - Hvad skriver De?
- Bare mine oplevelser. - Er det noter til rejsen?
Ja, der er en del noter, men det er nok mere essays.
- De bliver snart udgivet som bog. - Fantastisk.
- Jeg er også ved at skrive en bog. - Jaså.
Det bliver et stort og seriøst værk.
Om tyrkisk teaters historie.
Der er desværre ikke mange seriøse bøger om det.
Jeg søger efter alt, hvad der er om det.
Gamle dokumenter, artikler og bøger. Jeg har læst det meste.
Nu skal jeg bare i gang.
Godt begyndt er halvt fuldendt, som man siger.
De var vist skuespiller engang, ikke? Det er vel der, interessen kommer fra.
Ja, netop. Jeg foretrækker titlen "teaterskuespiller".
Almindeligt skuespil er ikke, hvad det har været.
Jeg var på de skrå brædder i 25 år.
Jeg har aldrig lavet noget på tv, og det er jeg stolt af.
Jeg fik ellers mange gode tilbud.
Jeg mindes noget, Omar Sharif fortalte mig.
Da jeg fortalte ham, at jeg var teaterskuespiller, sagde han:
"Skuespil handler i bund og grund om ærlighed."
- Og det passer virkelig. - Godt sagt.
- Vi har forresten fået en hest. - Kan man få lov til at ride på den?
Først om fire-fem dage. Den skal lige falde til ro. Hvor længe bliver De?
Det ved jeg ikke. Jeg har ikke besluttet mig endnu.
Jeg tænker sjældent så langt fremad.
Hvis man planlægger alt, føles det ikke som et eventyr mere.
Hvordan skal jeg forklare det?
Et liv, som er planlagt fra ende til anden, føles heller ikke som et liv.
"Livet er det, der sker, mens du har travlt med at lægge andre planer."
Ja, det er rigtigt.
Skulle du ikke på markedet med Fatma i dag?
Jeg havde ikke lyst, så jeg sendte Fatma derind.
Har du læst den bog, du lånte?
Ja, for længst.
Hvad synes du? Er den værd at oversætte?
Nej, jeg synes ikke, den er besværet værd.
- Må jeg spørge dig om noget? - Selvfølgelig.
Så længe det ikke er mere af det der med ikke at modsætte sig ondskab.
Jeg har nogle guldkorn, jeg hellere må skrive ned, før jeg glemmer dem.
Ja, du lader til at have ramt en guldåre.
Det er bare en fortsættelse på sidste uges artikel.
- Den tiltrak sig opmærksomhed. - Gjorde den?
Det sagde Vehbi i hvert fald. Avisen har fået en del vrede opkald.
Du kender Vehbi.
Han overdriver altid for at skjule, at hans avis ingen indflydelse har.
Der var ikke noget provokerende ved den artikel.
Det synes jeg egentlig heller ikke, men jeg ved ikke...
Hvorfor roder du dig ud i den slags?
Kan du ikke skrive om skuespil i stedet?
Det er ikke altid, man har et valg. Nogle gange vælger emnet dig.
Alle har selvfølgelig ret til at skrive om det, de har lyst til.
Men så vil værket reflektere ens subjektive opfattelse.
Hvad mener du?
At der er stor forskel på, hvordan en ekspert og en amatør anskuer ting.
Kan udenforstående ikke se det hele klarere nogle gange?
- Ikke i det her tilfælde. - Hvilket tilfælde er det?
Forleden satte jeg mig og læste den artikel, du bad mig læse, grundigt.
Og så kiggede jeg på flere af dine skriverier.
Jeg har nok ikke lagt så meget mærke til det før...
- Nu opfatter jeg dem lidt anderledes. - Hvordan det?
Det ved jeg ikke rigtig. Har Nihal læst dem?
Det tror jeg ikke. Hun er vist ikke interesseret i mine skriverier.
- Hun må da være nysgerrig. - Tror du det?
- Måske læser hun dem i smug. - Det gør hun nok.
Hun er jo ekspert i stum kritik.
Hun kan nok heller ikke forholde sig objektivt nok.
Men fortsæt endelig.
- Jeg ville ikke være så vovet. - Hvad mener du?
Du bruger avisen til at prædike om ting, du ikke ved særlig meget om.
"Prædike"? Du må virkelig have syntes, de artikler var elendige.
Nej, de er ikke elendige, men...
- Der er bare noget over dem. - Noget, der ikke er helt elendigt...
- Hvad er der ved dem? - De er sådan lidt...
- Middelmådige? Holdningsløse? - Jeg kan ikke komme på ordet.
Intetsigende? Er det det, du prøver at sige?
Det ved jeg ikke. Måske.
- Du er fuld af smiger i dag. - Jeg prøver bare at være ærlig.
- Jamen du skal da have mange tak. - Jeg kan også lade være.
Det er for sent nu. Katten er ude af sækken.
Hvis du beder folk om deres mening, skal du kunne tåle et ærligt svar.
Det er selvfølgelig rigtigt.
Der var en del af os, der så op til dig før i tiden.
Vi troede, du ville blive kendt og opnå store ting.
Men sådan gik det ikke.
Store forventninger medfører store skuffelser.
- Beklager, hvis jeg har skuffet jer. - Det er ikke din skyld.
- Det var os, der satte barren så højt. - Hvor opmuntrende.
Hvad med "Blomsterne på sletten"? Hvad synes du om den?
Hvis jeg skal være ærlig, er det den, der har sat gang i de her tanker.
Er det? Hvorfor?
Den er gennemsyret af en pladderromantisk -
- og lidet overbevisende naiv tro på sig selv. Der bliver ikke taget chancer.
Forfatteren gengiver blot accepterede holdninger som sine egne -
- for at indynde sig hos læseren.
Forsøget på at være lyrisk har frigivet en stank af sentimentalitet.
- Du er virkelig oppe at køre over den. - Det er ikke noget for mig.
Det lyder, som om du mener, jeg bør lægge skriveriet på hylden.
Det er bare min personlige mening.
Der er heldigvis også dem, der ikke deler den mening.
Ja, det er der vel nok.
- Hvem tænker du på? - Er man lidt nysgerrig?
Nej, men nu nævnte du det selv.
- Nu er du vel ikke sur, vel? - Overhovedet ikke.
Er du sikker?
Lidt måske. Forfattere kan trods alt være følsomme omkring deres værker.
Men det går nok.
Det var nu ikke konstruktiv kritik, du kom med, søde.
Det virker, som om der ligger noget andet bag det, du siger.
Jeg begynder at tro, at det snarere er mig, du ikke kan fordrage.
- Sludder! - Det gør jeg altså.
Vi må indse, at du og jeg efterhånden opfatter livet meget forskelligt.
Det er nok ganske normalt.
Jo ældre man bliver, des mere fastlåst bliver man i sin egen tankegang.
Derfor er det efterhånden ikke så unormalt, at du ikke kan lide dem.
Måske burde det ligefrem være sådan.
Måske burde jeg i virkeligheden være glad for det.
Men nok om det. Jeg gider ikke trække det i langdrag.
Det var da utroligt, som du altid formår at manøvrere udenom.
Nu fik du fritaget dig selv for skyld igen.
Kan vi ikke bare lade det ligge? Du sagde, du ville spørge om noget.
- Det er ligegyldigt nu. - Nej, hvad ville du spørge om?
Hvad handler din nye artikel om?
- Det var ikke det, du ville spørge om. - Jo, det var.
Religion, åndelighed, moral og den slags. Ikke noget for dig.
Nå, den sag. Du bliver altså ved med at koge suppe på den.
- Kan du ikke bare lade ham være? - Nu bliver jeg altså sur.
- Hvad har det med dig at gøre? - Hvad har du med religion at gøre?
Du har aldrig været i en moske, og nu udtaler du dig om åndelighed.
Hvem siger, at man skal gå i moske for at skrive om åndelighed?
Du skrev om mandens sure tæer, men hvad rager de dig?
Manden måtte vade 10 km i det iskolde vejr gennem sne og slud.
- Hvad prøver du egentlig at sige? - Det ved udmærket godt.
- Nej, det gør jeg faktisk ikke. - Så lad mig forklare.
En person, der ikke spildte tårer for sine døde forældre -
- og som ikke besøgte deres grav, må ikke prædike om moral og åndelighed.
Man kan også sørge på andre måder, fru Necla.
Nuvel. Fortsæt du bare.
Gid jeg havde lige så let ved at bedrage mig selv.
Så kunne jeg også finde på noget at bruge min tid på -
- og slippe for denne kedsomhed.
Tænk, at du ikke bliver træt af sådan at tærske langhalm.
Det er ved gentagne gange at bearbejde de samme emner -
- at man trænger dybere ned i emnet og når frem til nye konklusioner.
Og hvad mener du med, at du keder dig?
Jeg har overhovedet ikke haft tid til at kunne kede mig.
Desuden er det en luksus at kunne kede sig nu til dags.
Det var det måske ikke før?
At kunne kede sig har altid været en luksus. Er du tilfreds?
Der er simpelthen så stor forskel på os -
- at det er svært at tro, at vi er søskende.
Søskende er forskellige. En kan være flittig, og den anden doven.
En kan være klog og social, og den anden dum og indadvendt...
Der er ikke noget unormalt ved det.
Jeg vendte Istanbul ryggen og flyttede herned til jer.
Jeg kan stadig ikke fatte, at jeg rent faktisk gjorde det.
Jeg er ved at sygne hen her.
Jeg føler mig hjemme, hvor end mit hus, mit værelse og mine bøger er.
Man skal kunne skabe sin egen lille verden og så holde sig beskæftiget.
Du keder dig vel, fordi du bare sidder og laver ingenting.
Før oversatte du bøger og den slags, men det gør du ikke engang mere.
Det er klart, du keder dig. Man skal holde sig i gang.
Man siger jo, at et liv uden arbejde ikke er et retskaffent liv.
Men hvad forstår du ved ordet "arbejde"?
Det betyder ikke, at man konstant skal slide og slæbe.
Hvad betyder det så?
Kreative tænkere er mere produktive end andre, blot fordi de tænker.
Så du har altså travlt med at tænke.
Nuvel. Jeg har ikke en lidenskab, der kan give mig retning i livet.
Men hvad med dig?
Du spilder dine bedste år på ting, der ikke har noget med dig at gøre.
Er du ikke træt af at nørkle med de småting som en anden alkymist?
Jeg bliver nedtrykt af at se dig sådan.
Hvad er det, du snakker om? Har du fået det gale ben ud af sengen?
- Du bærer konstant ved til bålet. - Slap nu af.
Det er ikke så underligt, at du blev skilt efter alle de år.
Du finder aldrig en mand, der kan holde den skarpe tunge ud.
- I ligner hinanden mere og mere. - Hvem snakker du om?
Din bedre halvdel. I er som to dråber vand.
Ja, lad os endelig slæbe Nihal med ind i det.
Jeg vidste, I tænkte sådan om mig, men jeg er ligeglad.
- Det er min mening, ikke Nihals. - Hun går konstant og spiller hellig.
Hun laver ikke en skid ud over at rende rundt og se overlegen ud.
Er det vores skyld, du ikke laver noget? Du kan da også bare gøre det.
Velgørenhed er virkelig blevet den nye dille her i huset.
Kvinden, der aldrig selv har haft et arbejde, søger syndsforladelse.
- For hvad mon? - Hvad vil du have, at hun skal gøre?
Velgørenhed handler ikke om at give en sulten hund et ben -
- men om at dele benet med den, når du selv er lige så sulten.
Vi prøver at hjælpe på hver vores måde. Hvad skal vi ellers gøre?
Hvad får du egentlig ud af alt dit slid og slæb.
Hvad har det med det at gøre?
Andre har allerede tømt den grube, du graver i.
Du behøver ikke spilde dine kræfter på det.
Der er ikke noget nyt at konkludere der.
Hvad er det lige, en ny konklusion skulle være?
Det ved du nok bedst. Det kan jeg ikke fortælle dig.
Mine overvejelser er universelle, selv hvis de ikke virker nye.
Vil du for guds skyld ikke komme ned på jorden?
- Bare kom ned på jorden. - Det skulle komme fra dig.
Er det alkymi at kæmpe for kunsten og for folkets åndelige udvikling?
Nej, men hvis I "store tænkere" vendte blikket mod større problemer -
- ville alle de her trivielle problemer løse sig selv undervejs.
Hvis du flyver i ballon for at se en by fra oven -
- vil du også se den omkringliggende natur.
Men I sidder fast i jeres vante tankegang.
- Det er dovent og fejt. - Det her fører ingen vegne.
Vi behøver ikke at være enige om alt.
- Hvorfor skændes vi? - Ved du, hvad dit problem er?
Du foretrækker at bedrage dig selv af frygt for at blive såret.
Det gør du altså. Men det går ikke.
Du skal have modet til at se realiteterne i øjnene.
Hvis du vil ind til noget ægte og oprigtigt -
- skal du turde rive nogle barrierer ned, når det kræves.
Men du er jo skuespiller, så du har glemt alt om at være oprigtig.
Du springer fra den ene rolle til den anden som en græshoppe.
Men du skal også kunne leve med dig selv.
Er det oprigtighed, du vil have? Nu skal du høre:
Du er dømt til ensomhed og kedsomhed resten af dit liv.
Du er bange, og du er doven.
Du er en snylter. Du forventer, at alle andre gør noget for dig.
Du opfører dig, som om hele verden skylder dig noget.
- Rolig nu. - Uanset hvad... Jeg er skam rolig.
Uanset hvad vil du have, at folk bærer over med dig.
Det kan man altså ikke. Tror du, man kan det?
Hvor får du alt det der fra?
Du ser ikke selv realiteterne i øjnene.
Så siger vi det.
Hver eneste gang du kommer ind ad døren -
- beder jeg til, at du ikke siger noget, der går mig på nerverne.
Jeg kan mærke dit blik, der bare leder efter noget, du kan kritisere mig for.
- Jeg kan nærmest føle det på ryggen. - Hold da op.
Det er, som jeg bliver gnubbet på ryggen med forhornede hænder.
Mit indre fryser til. Jeg kan ikke skrive mere.
- Hvad er det, du siger? - Skal du være så enerverende?
- Du er godt nok... - Du har skubbet alle væk fra dig.
Din mand, dine venner... Du har ingen tilbage.
Er det måske ikke rigtigt?
Var det reelt nok, eller skal jeg fortsætte?
Det blev godt nok temmelig personligt.
"Kreative tænkere er mere produktive."
Vrøvl. Det er kujonernes og driverternes evige undskyldning.
Er det, hvad du har at byde på?
Det var skam en underholdende tirade.
- Hej. Hvordan går det? - Godt, tak. Hvad med dig?
Det går godt. Jeg vil gerne tjekke ud allerede nu.
- Virkelig? - Ja, vi rejser meget tidligt i morgen.
Nå, I rejser allerede hjem. Så er jeg med.
- Vi kommer til at savne jer. - Tak skal du have.
- Har I haft et behageligt ophold? - Ja, selvfølgelig.
- Har I nydt jeres tid her? - Ja, jeg er meget tilfreds.
- Nydeligt værelse. - Det er jeg glad for at høre.
Hvad så? Jeg vidste ikke, du kom.
- Det var mig, der inviterede ham. - Ja, det kan jeg regne ud.
- Fejrer vi et eller andet? - Nej, vi skal bare holde møde.
Det vidste jeg ikke noget om. Hvad er det for et mystisk møde?
- Jeg har da nævnt det. - Hvornår gjorde du det?
Det ved jeg ikke, men det gjorde jeg. Du brummede, som om du var ligeglad.
Brummede jeg? Det kan jeg ikke huske.
Det er også ligegyldigt. Det har alligevel ikke noget med dig at gøre.
- Hvor sagde du det til mig henne? - Det kan jeg ikke huske.
Det har åbenbart ikke noget med dig at gøre.
Skal jeg tage Deres frakke, hr. Aydin?
- Hvor er Necla? - Fru Necla er på sit værelse.
- Er hun ked af det? - Næ. Skal jeg se til hende?
- Nej. Har hun været hernede? - Ja, en kort stund.
- Hvorfor spurgte De? - Det er ligegyldigt.
Jeg synes, du sagde, du sjældent kom ud.
Det gør jeg heller ikke. Men jeg kunne ikke sige nej til Nihal.
Pas nu på, de ikke plukker dig. De er umættelige.
- Du har jo svært ved at sige nej. - Ser jeg virkelig så blåøjet ud?
Nu er du advaret. Så skal du ikke blive sur på mig senere.
Fatma, kan jeg få en kop kaffe?
- En hurtig kop, og så går jeg. - Hvorfor dog det?
- Det er ikke noget for mig. - Vil du ikke blive bare lidt?
Nej nej...
Velkommen, Levent. Lad mig tage din frakke.
Hvor bliver du af, hr. lærer? Jeg var lige ved at gå.
- Jeg så kommandøren og hans kone. - Hvordan har de det?
Folk er måske meget pussenusset med deres koner i offentligheden -
- men nogen ville helst stoppe dem i en sæk og smide dem i vandet.
- Hej, jeg er Nihals mand, Aydin. - Jeg hedder Levent. Jeg er lærer.
Det havde jeg regnet ud. Jeg har hørt lidt om Dem hist og her.
- Jeg ved nu ikke, præcis hvad I laver. - Fru Nihal kan forklare det bedre.
Men kort sagt samler vi penge ind for at renovere områdets forfaldne skoler.
Vi har gjort store fremskridt med fru Nihals hjælp.
- Godt gået. - Tak.
- Sid dog ned, gutter. - Ja, værsgo.
Vil du have noget at drikke, Levent?
Kan jeg bede om et glas af din særlige kaffelikør?
- Selvfølgelig. Og Dem, hr. Suavi? - Ja, men det bliver det sidste glas.
Jeg skal bede om et glas te, tak.
Bülent, hvor mange grundskoler er der egentlig i distriktet?
Levent, ikke Bülent.
- Der er tre inde i centrum. - Og hvor mange elever er der?
Vi har 75, og hvis de andre har 150... Der er omkring 250-300.
- Hvorfor? - Jeg troede, der var flere.
- Nej, der er ikke så mange. - Se, det sner.
Hvis det fortsætter, får vi svært ved at komme hjem.
Aydin... Kan du lige hjælpe mig? Der er et problem med strømmen.
Ja, jeg kommer nu.
Hvad er det, du ikke kan få tændt?
Undskyld, men det var bare et påskud for at få dig herud.
Du må ikke misforstå, men det her er altså et privat møde.
Hvad skal det sige?
Der er en del ting, vi har arbejdet på i lang tid.
Vi skal have rundet en masse af de ting af her til mødet.
Og hvad skal det sige?
Jeg skal bede dig om at lade os være i fred.
I kan da bare holde møde. Det er vel ikke, fordi det er hemmeligt.
Det er ligegyldigt, om det er hemmeligt eller ej.
- Synes du ikke, det er lidt taktløst? - Hvorfor skulle det være det?
Jeg sagde blot, at det var et privat møde.
Stuen er fyldt med mænd, og så beder du din ægtemand om at gå.
Det er da irrelevant. Der er også kvinder derinde, og der er flere på vej.
Men alting bliver så rodet, når du er her.
Du stikker næsen i alt.
Lad os nu bare håndtere det her på egen hånd.
Hvis det var mig, der holdt møde, og du kom med -
- så ville jeg aldrig være så taktløs over for dig.
Jeg forstår det ikke.
- Jeg forstår det bare ikke. - Vi har brugt et år på det her.
Det er først på målstregen, at du viser den mindste smule interesse.
- Jeg forstår ikke, hvad du vil opnå. - Jeg vil ikke opnå noget.
Jeg ville selv have indset, at det var privat, og så fordufte.
Det går mig bare på, at du tror, du kan tale sådan til mig.
Nu kaldte jeg dig faktisk diskret herind i køkkenet og spurgte dig pænt.
- Hvad skulle jeg ellers have gjort? - Det ved jeg ikke.
Men jeg ville aldrig behandle dig sådan. Det er helt sikker.
Nu er vi tilbage i den gamle rille. Det har jeg ikke overskud til.
Fint, så gør vi det på din måde. Nu går jeg, og så kan du blive.
Hvad nu?
Jeg skal videre. Vejen kalder.
- Der må da være isglatte veje. - Det gør ikke noget.
- Det må godt være lidt farligt. - Godt ord igen. Hvor skal De hen?
Det ved jeg ikke. Hvor end vejen fører mig hen.
- Var Hidayet dernede? - Ja, jeg har betalt regningen.
Det var skam ikke derfor, jeg spurgte. Har De brug for noget til turen?
Nej, ellers tak.
- Nå... - Godt nok.
- God tur. - Jo tak.
Glem os ikke.
Jeg håber ikke, at jeg...
Jeg skal nok lade være med at kigge. Jeg vil bare spørge om noget.
Spørg løs.
I samlede vist også penge ind til mødet i aftes. Er det rigtigt?
Ja, det gjorde vi. Hvorfor?
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Skulle jeg have gjort det?
Næ... men det ville have været rart, hvis du gjorde.
Måske havde jeg bidraget med et større beløb.
Det synes jeg ikke, ville være en god idé.
Desuden klarer vi os fint uden din hjælp. Ellers tak.
Sludder. Der er da altid brug for mere støtte.
Jeg er trods alt en velhavende mand, og jeg vil gerne støtte skolevæsenet.
- Ingen har bedt om din hjælp. - De har heller ikke bedt om din.
Men du har stablet en hel komité på benene, helt uden at jeg vidste det.
Hør nu her, Aydin.
De sidste to år har vi levet fredeligt uden at blande os i hinandens affærer.
Hvad gik der galt?
Du kom kun ind til mødet for at ydmyge mig og mine gæster.
- Tror du ikke, jeg gennemskuede dig? - Det kunne jeg ikke drømme om.
Lad nu være. Jeg var så sur, at jeg ikke kunne sove i nat.
Hvis vi skal til at have de samme gamle skænderier -
- kan jeg ikke blive boende her.
- Var det en trussel? - Nej, jeg siger det bare, som det er.
Hvor i alverden vil du da tage hen?
Et hvilket som helst andet sted. Jeg kunne tage til Istanbul -
- få mig et arbejde og så blive der.
Kære sødeste Nihal altså...
Du er stadig ikke træt af at synge den samme gamle vise efter alle de år.
Man skulle tro, jeg holdt dig fanget her.
Har jeg nogensinde stået i vejen for dig?
Du kan frit tage af sted. Måske skulle du gøre det bare for at prøve det.
Prøv at arbejde til mindsteløn fra kl. 8 til kl. 18.
Hvis du orker det, når du har fri, kan du blive ved med at redde verden.
Hvis det er det, der skal til, gør jeg det gerne.
Det er bedre end at spilde mit liv på at nasse på en arrogant mand som dig.
Du har placeret mig i et stort sort hul.
Jeg snylter på dig og lever af dine penge.
Men prisen er min frihed og min ubrugelige loyalitet.
Ved du, hvordan det føles ikke engang at have sine egne penge at donere?
Nej. Ved du hvorfor?
Jeg har slidt som et bæst, lige siden jeg var barn.
Jeg kunne hverken nyde min barndom eller min ungdom.
Folk som dig får ondt i røven af at have det for godt.
Du ved ikke, hvad det vil sige at være taknemmelig.
Desuden vil jeg bede dig om -
- ikke at arrangere flere hemmelige møder i mit hus bag om min ryg.
Jeg lukker kun mine nærmeste bekendte ind i mit hus.
De drønnerter må finde et andet sted at drive deres velgørenhed.
De skal ikke komme her og råbe og skrige og forstyrre mig.
Det vil jeg ikke tillade.
Og den løjser af en lærer er da fuldstændig ligeglad.
"Skolen mangler altså dette og hint."
Han er ude på at udnytte neurotikere som dig, der render og keder sig.
Hvorfor forstår du mig ikke, Nihal?
Hvorfor gør du mig uret?
Jeg sværger, at jeg ikke havde nogle bagtanker, da jeg kom til mødet.
- Jeg ville bare hjælpe dig. - Vil du ikke nok lade mig være?
Kan vi ikke tage en lille pause fra hinanden?
Måske skulle vi blive skilt. Jeg ved snart ikke.
Der er ingen grund til at råbe.
Jeg skal alligevel ud at rejse. Det har længe været meningen.
Jeg tager til Istanbul et stykke tid.
Jeg skal også arbejde en del på min bog.
Men jeg kom til at tænke på jeres indsamling.
Der er noget vigtigt, jeg vil have styr på først.
Vil du ikke nok sætte dig, så vi kan snakke roligt om det?
Kom og sid ned.
Nihal, vil du ikke være sød at sætte dig?
Kom nu.
Nihal.
Nihal, vil du ikke godt bare sætte dig ned?
Nu skal du høre, kære Nihal.
Det er tydeligvis, fordi du er næstekærlig og samvittighedsfuld -
- at du arbejder for den organisation. Jeg vil ikke stikke en kæp i hjulet.
Tværtimod vil jeg støtte dig hele vejen.
Du skal vide, at jeg respekterer både dit intellekt og dine følelser.
Men det her kan skabe problemer, vi ikke kan forudse.
Det er indviklede sager, og jeg kan ikke tillade -
- at du og den samling bøller bringer os i fedtefadet.
Selv om du har gode hensigter.
Husk, at vejen til Helvede er brolagt med gode forsætter.
For det første har du ingen erfaring. Hverken med det her eller med livet.
Du er impulsiv og er let at narre.
Du er alt for godtroende.
Du har samlet en masse folk omkring dig, du intet kender til.
Der er mange faldgruber her. Lad mig fortælle dig noget.
Sådan som du griber det her an, kan det næsten kun ende ulykkeligt.
Enten kommer skolerne slet ikke til at blive renoveret -
- eller også mister I en masse penge på grund af sjusk og svindel -
- og så får du sværtet dit navn til. Jeg kan godt dække de tabte penge.
Men hvad med dit navn? Hvad med vores navn?
Når først det hele går galt, kan jeg lige forestille mig sladderen.
De vil sige, at vi har skovlet pengene ned i vores egne lommer.
Når det sker, vil de alle sammen forlade dig.
- Og så får vi hele skylden. - Hvad prøver du at sige?
Jeg blev glad, da jeg hørte, at I havde startet en indsamling -
- men jeg blev også lidt nervøs.
Det her er noget, der kræver mere end bare entusiasme.
Jeg er nødsaget til at blande mig, for at undgå fremtidige problemer.
"Nødsaget til at blande dig"?
Jeg skulle jo til Istanbul, men det kan jeg ikke, før jeg får styr på det her.
Det er enormt risikabelt og ikke bare en barneleg.
Der har været mange bedragerisager bare i den seneste tid.
- Der er endda indført nye love. - Hvad er det, du vil?
Jeg vil se jeres udgifter og det indsamlede beløb til dato.
Og jeg vil gerne have en oversigt over de frivilliges navne.
De er nok alle til at stole på, men vi må hellere være på den sikre side.
- Mener du det seriøst? - Prøv nu at være fornuftig.
Betvivler du min erfaring og min ærlighed?
Jeg ved ikke, hvad prøver at opnå.
Hvad skulle jeg dog prøve at opnå?
Jeg prøver bare at beskytte vores familie. Det har jeg vel ret til.
Så...
Lad mig bare se på jeres regnskaber.
Jeg kan hurtigt se, om der er uoverensstemmelser.
Det er kun for at se, hvordan det står til.
Jeg har ikke noget at skjule. Se selv. Papirerne ligger derovre.
Er det dem der?
Beklager, men jeg kan ikke finde hoved og hale i dem.
Er der ikke en oversigt over donationer?
Der er individuelt underskrevne dokumenter.
Kæreste Nihal altså... I aner tydeligvis ikke, hvad I laver.
Det her går da slet ikke.
Man skal altså have en tabel, hvor man kan se alle oplysningerne.
Du burde også have kopier af alle kvitteringer på donationer.
Har du det? Nej, vel?
Når der bliver doneret et kontant beløb -
- skal der udskrives en kvittering for donationen.
Det har I vist heller ikke gjort.
Det er ellers ekstremt vigtigt.
Hvad gør I, hvis nogen vil trække donationen fra i skat?
Eller hvis nogen prøver at snyde i skat? Du kan ende i spjældet.
Ja, jeg beklager. Det virker måske ligegyldigt, men det er ret vigtigt.
Desuden skal kvitteringer nummereres og opsættes i en tabel.
Er det blevet gjort? Det tror jeg ikke.
Nu bliver jeg nødt til at gøre det, så I behøver ikke tænke på det.
Ja, gør du bare, hvad du vil.
Fint. Jeg har et forslag...
Jeg tager alle de her mapper og papirer med ind på mit værelse -
- og skriver alt ind i regnskabsprogrammet på computeren.
Når jeg har fået undersøgt det hele, kommer jeg og snakker med dig.
Hvad er det?
Nå...
Er du sikker på, at der ikke er andet, jeg skal have med?
Tag det. Bare tag det hele med dig.
Det er det eneste, jeg har tilbage her i livet, men tag det endelig fra mig.
- Tag du bare alt fra mig. - Hvorfor siger du det, Nihal?
Her, tag det hele. Du må få dem alle sammen.
Tag også dem her.
- Tag dem bare. - Hvad laver...
Min kære Nihal altså...
Du opfører dig som et lille barn, Nihal.
Du vil takke mig, når du opdager, hvor vigtigt det her er.
Bare vent og se.
Nu skal du høre, Nihal. Du får alle dokumenterne tilbage.
Jeg fik ikke kigget på dem. Jeg har nemlig ændret mening.
Jeg vil blande mig helt uden om alt det her.
Hvis jeg skal være ærlig, er jeg også lidt for doven til det.
Nu kan du gøre det, helt som du selv vil.
Jeg har besluttet mig for at tage af sted i morgen.
Jeg er væk resten af vinteren. Der er ikke så meget at lave på hotellet -
- og Hidayet er her jo også. Jeg tager til Istanbul i morgen.
Vil du ikke nok droppe den sure mine? Jeg tager jo af sted i morgen.
Mange tak. Din altruisme giver mig tårer i øjnene.
Husker du det mon...
Du sagde engang, at hvis jeg kunne ændre min opførsel...
...ville du kunne tilgive mig for alt. Kan du huske det?
Det må betyde... at du mener, jeg har gjort dig noget.
Nu, hvor du er faldet til ro, vil jeg bede dig om -
- med korte sætninger og på en måde, der er til at forstå -
- at fortælle mig, hvad det er, jeg har gjort dig.
Jeg er for træt til den her samtale. Måske kan vi tale sammen senere.
Hvad er det mon, jeg har gjort dig?
Er det, fordi du er ung og smuk og gerne vil leve frit?
Hader du mig, fordi jeg er for gammel? Er det det, jeg har gjort galt?
Jeg tvang dig ikke til at blive gift.
Jeg indskrænker heller ikke din frihed.
Du lever helt uafhængigt af mig i din egen afdeling af huset.
Du har endda fået oprettet en hel komité herovre.
Du kan også sagtens få mere frihed. Jeg står ikke i vejen for dig.
Det mener jeg helt oprigtigt. Hvis du vil skilles, kan vi også det.
Det er ikke det, jeg vil. Jeg giftede mig med dig af eget ønske.
Sagen er ikke, at jeg er ung, og du er gammel -
- eller at jeg vil være fri for dig.
Faktisk føler jeg mig ældre end dig.
Men du er simpelthen så uudholdelig.
Du er egoistisk, kynisk og ondskabsfuld.
Det er det, der er problemet.
Det kan godt være, at jeg er sådan. Hvad ved jeg?
I det mindste er jeg ikke for god til at indrømme mine fejl af og til.
Men jeg har aldrig hørt dig indrømme, at noget var din skyld.
Skal du hakke på mig hele natten? Jeg orker ikke at svare dig længere.
Det er ikke min mening at hakke på dig. Men jeg må gentage spørgsmålet.
Jeg vil rigtig gerne vide det.
Hvad er det, jeg har gjort galt?
Hvad har jeg gjort dig?
Det er rigtigt nok.
Du er rent faktisk et velopdragent, ærligt og retskaffent menneske.
I hvert fald sådan helt generelt. Det kan jeg ikke benægte.
Men du har med at tryne og nedgøre andre mennesker med dine dyder.
Det er, som om din selvopfattelse får dig til at hade hele verden.
Du hader troende, fordi du opfatter tro som et tegn på uvidenhed.
Du hader ikke-troende "fordi de ikke har nogen tro eller idealer".
Du hader de gamle og konservative, fordi de ikke tænker frit -
- og ungdommen, netop fordi de tænker frit og bryder traditionerne.
Du siger, at et lands største ressource er dets folk.
Men du mistænker enhver, du møder, for at være en forbryder -
- så du hader også folket. Der er næsten ikke dem, du ikke hader.
Gid du bare én gang ville gå i brechen for en sag, der oprigtigt betød noget -
- og ville nære følelser for andet, end hvad du selv kan drage nytte af.
Men det kan du ikke.
Du har tidligere forhindret, at vi blev skilt.
Dengang var det til min fordel. Jeg var for ung til at forlade dig.
Jeg havde hverken mod, penge eller noget andet sted at tage hen.
Havde du ingen skrupler ved at lade en ung, sund, stolt og livlig kvinde -
- sygne hen i et tomrum plaget af kedsomhed og frygt?
Jeg var bange de første par år. Men nu skammer jeg mig.
Jeg har spildt mine bedste år.
Du har slidt alle mine gode egenskaber væk.
Jeg er blevet en grov, sky og mistroisk person.
Hvad er der ellers at sige?
Jeg er ikke engang sikker på, at det gav mening.
Selv om vi bor under samme tag, skiltes vores veje for længst.
Hvis vi bare havde holdt os for os selv...
...kunne vi have levet et tilforladeligt liv sammen.
Men det er for sent nu.
Hvis folk, der ligesom mig voksede op i en landsby uden elektricitet...
...så os her i dette dejlig varme rum -
- hvor min kone skælder mig ud, fordi jeg er et slet menneske -
- ville de forstå, at selv hendes formanende røst gør mig lykkelig.
Jeg havde ikke en let ungdom, Nihal.
Jeg opnåede aldrig lykke, så derfor kan jeg nok ikke gøre andre lykkelige.
Men som sagt, har jeg aldrig haft ondt i sinde.
I starten var jeg fuld af gode hensigter og uskyldige drømme.
- Vi søgte et bedre liv... - Undskyld, men jeg tror ikke på dig.
Jeg har hørt den vise før. Du står ikke på scenen mere.
Alle lægger ud med gode hensigter, men som du sagde -
- er vejen til Helvede brolagt med gode forsætter.
Dine fornemme ord betyder intet. De virker bare komiske.
Når du begynder at tale sådan -
- virker det kun, som om du har skiftet taktik for at opnå det, du vil have.
Men jeg har aldrig kunnet forstå, hvad det er, du prøver at opnå.
På trods af alt det beder jeg dig en sidste gang...
Du kan kalde det, jeg laver, selvbedrag, eller hvad du ellers vil.
Bare du lader mig være i fred.
Det her er det eneste, jeg finder trøst i nu.
Jeg har brugt min ungdom på at skændes med dig.
Nu tør jeg igen tro på mig selv og på, at jeg rent faktisk kan udrette noget.
Jeg har fundet et formål med mit kedelige liv her.
Et formål, der fylder mig med stolthed. Kan du ikke lade mig have det i fred?
Min kære Nihal...
Du er skam en godhjertet, rationel og rettænkende kvinde.
Alt det, du gør og siger, er ovenud fornuftigt. Det mener jeg virkelig.
Men du så mig aldrig, som jeg var. Du forgudede mig i stedet -
- og så blev du skuffet, fordi jeg ikke kunne leve op til det ideal.
Er det ikke lidt uretfærdigt?
Gid jeg var den karismatiske, succesrige skuespiller, du drømte om.
Men det er jeg ikke. Jeg er blot en simpel mand.
Og det tror jeg, at jeg foretrækker at være.
Nå, jeg tager af sted i morgen tidlig.
Bare rolig, jeg kommer først tilbage til foråret.
Hvis du lige giver mig listen, så vil jeg også bidrage til jeres indsamling.
Du kan gøre, hvad du vil. Jeg er ligeglad.
Listen ligger der. Slå dig løs.
Jeg skrev mig på som anonym donor.
Pengene ligger her. Godt så.
Jeg håber, det bliver, som du vil have det.
Du kan også gøre, hvad du vil.
Hvis du får brug for hjælp, skal du vide, at jeg er her for dig.
Du bør stadig ikke stole på ham læreren.
Han virker lusket og udspekuleret.
Jeg kan spotte hans slags på lang afstand.
Du bør omgive dig med nogle mere ærlige og hæderlige mennesker.
En skønne dag vil du forstå, hvad jeg mener.
Hæderlighed, moral, idealisme, principper...
Meningen med livet... Du bruger alle disse ord i flæng.
Du bruger altid sådanne ord, når du vil nedgøre, såre eller tilsværte nogen.
Jeg tror, at hvis nogen bruger sådanne ord i så stort omfang -
- er det dem, man skal være på vagt over for.
Jeg er træt. Hvis du vil have mig undskyldt, vil jeg gå i seng.
Necla?
Af sted!
Skal vi prøve at ringe igen, før vi kører?
Jeg ringede i morges. Flyet er aflyst, men togene kører.
- Er du sikker? - Ja, jeg ringede igen lige før.
Togene kører. De skal ikke bekymre Dem.
Godt, så lad os da køre.
Så for satan da!
- Goddag. - Goddag.
Toget til Istanbul er vel ikke aflyst.
- Bare rolig. - Er der forsinkelser?
- Det er nok 30-60 minutter forsinket. - 30-60 minutter?
- Men det kommer vel? - Ja, helt sikkert.
Mange tak.
- Toget er på vej, men det er... - Ja, jeg hørte det.
Deres tasker er derovre.
Skal jeg køre tilbage til hotellet? De har måske brug for mig der.
Skal jeg køre eller blive? De kan have brug for mig på hotellet.
Skal jeg køre eller vente?
Vent.
Har du noget imod at rykke lidt over?
- Det er koldere ved døren. - Vi er sammen. Hvis du rykker lidt...
De kan bare sidde der.
- Hvordan er vejen ud til Suavi? - Ud til hr. Suavi?
- Der er meget langt. - Det var ikke det, jeg mente.
- Kan bilen komme frem i sneen? - Nej, det kan den ikke.
Landsbyvejen er ufremkommelig i sneen.
Godt. Så skal vi derhen.
- Sikke en overraskelse. - Vi var i området.
- Vi tænkte, vi ville komme forbi. - Ja, selvfølgelig. Kom ind i varmen.
- Kom indenfor. Sid ned og få varmen. - Tak som byder.
Jeg får besøg af Levent. Jeg troede, I var ham.
Men man kan aldrig være sikker med Levent. Måske kommer han ikke.
Vi mødes hver lørdag eftermiddag, og søndag morgen tager vi på jagt.
To ungkarle, der støtter sig op ad hinanden, som et sæt krykker.
- Må jeg strække benet ud her? - Ja da.
- Jeg har krampe i benet. - Bare sæt dig til rette.
Hvor er her dejligt. Varme i pejsen og magelige sofaer.
I er vel helt forfrosne. Nu skal I se, hvad jeg har til jer.
En enkelt slurk kan varme jer godt op indeni.
Så må vi se, om I kan lide det.
Vi tager det med i lommelærken, når vi tager på jagt.
Det er jo iskoldt udenfor.
Han er godt nok ung og stærk, men jeg må klare mig med det her.
Nej tak. Jeg er ikke vant til den slags. Har du lindete?
Du kan drikke te derhjemme. Her er det mig, der bestemmer.
Så lad gå da.
Det er min form for selvforkælelse.
Vi har også ret til selvforkælelse i vores alder.
Det varmer altså godt.
- Det er dejlig med den brændeovn. - Jeg varmer ikke hele huset op mere.
Efter at min kone døde, lukkede jeg de andre værelser af.
Jeg slæbte brændeovnen herind, så nu kan jeg sidde her og hygge mig.
Os så sparer jeg på varmen.
- Hvad skete der med den mail der? - Hvilken mail?
Den, du læste op for Nihal og mig. Hende fra Garip, der ville have penge.
Der skete ikke rigtig noget.
- Så kom du alligevel, hr. lærer. - Ja da.
- Godt at se Dem igen, hr. Aydin. - Mange tak. Vel mødt.
- Bliv endelig siddende. - Mit ben sover også.
Det går nok snart over. Goddag.
- Vi kom forbi for en kort bemærkning. - Hyggeligt.
- Var det meget slemt på vejene? - Det er ikke til at komme frem.
- Hr. Aydin, jeg går lige udenfor. - Fint.
Hidayet, jeg skal lige sige noget.
Undskyld mig.
Du skal ikke fortælle dem derhjemme, at jeg er herude.
Nej, selvfølgelig ikke. Men hvad skal jeg så sige?
- Lad være med at sige noget. - Hvis de nu spørger, hvor jeg er...
Bare find på et eller andet. De skal ikke vide, at jeg stadig er her.
- Javel, hr. Aydin. - Husk det nu.
Jeg glædede mig ellers til at tale med Dem forleden, men De forsvandt.
Der var noget, jeg måtte tage mig af, så jeg blev nødt til at smutte.
- Nu kan vi fortsætte, hvor vi slap. - Værsgo, hr. lærer.
Drik ud. Det skærper sanserne.
Hallo. Hvad laver I?
Nu skal du høre. Du skal ikke sige det til fru Nihal eller de andre.
Ham Suavi dér... Vi er hjemme hos ham.
Nej, han tog ikke af sted. Han har ændret mening.
Jeg ved da ikke hvorfor.
Hvorfor i alverden skulle jeg prøve at narre dig?
Nej da. Nu skal du ikke begynde igen.
Hvor skulle jeg ellers være taget hen i den her kulde?
Dengang jeg rendte og legede ude i haven som barn...
...troede jeg, at jeg skulle leve sammen med min mor og far for evigt.
Men ak...
Af og til spørger jeg mig selv, hvornår huset blev så mennesketomt.
Hvornår forvandlede den lille purk sig -
- til en ensom og fordrukken mand?
Jeg blev da gift og fik et barn.
Hvor er de nu? Konen er i graven, og datteren er i Langtbortistan.
Jeg prøver vel bare at sige, at der er visse ting, man ikke kan ændre.
Derfor må man være lidt åben og ikke fremmedgøre folk.
Accepter, at nogle ting bare er, som de er.
Er der ikke lidt varmt herinde? Skal vi åbne et vindue?
Ja, gør du bare det.
- Skal vi sætte os derover? - Ja, lad os det.
Sæt dig bare over. Jeg skal lige hente noget.
Varmen og sprutten har gjort mig lidt døsig.
Jeg skulle ikke have drukket det, men det er for sent nu.
- Hvor gammel er du egentlig, Levent? - 35 år.
- Er du så gammel? - Ja.
- Hvad med familien? - De bor i Yozgat.
- Altså min storesøster og mor. - Overvejer du ikke at blive gift?
Det er jo op til skæbnen Jeg har ikke mødt den rette endnu.
Desuden rækker min økonomi ikke til det, så jeg har ikke travlt.
Herude på landet må din løn da være mere end nok.
Det er den også, men jeg sender halvdelen af min løn til min mor.
Hun sparer op, til når min søster skal giftes.
Bagefter er det min tur. Det haster ikke.
- Hvor mange år har du boet her? - Det her er mit fjerde år.
Bliver du boende?
Jeg kunne godt flytte, men man vænner sig jo til stedet.
Og så er der fru Nihals velgørenhed. Jeg vil ikke lade hende i stikken.
Det behøver du ikke tænke på.
Man kan altid få nogle andre til at tage sig af den slags.
Ja, De har ret.
- Jeg stammede, da jeg var barn. - Er det rigtigt?
Jeg var tavs hele min barndom.
Hvis jeg taler for meget nu, er det, fordi jeg prøver at kompensere for det.
Hvis jeg begynder at plapre, må De sige til.
Tal du bare løs, min ven. Det lader til, at du har fortjent det.
- Jeg foretrækker alligevel at lytte. - Nu er De advaret.
Så er der ristede kastanjer.
- Der er kastanjer for alle pengene. - Han har fået ristet sine kastanjer.
- Hej. - Godaften.
Undskyld forstyrrelsen, Er hodja Hamdi hjemme?
Et øjeblik.
- Fru Nihal? Velkommen. - Tak.
Undskyld, jeg vidste ikke, det var Dem.
Det er mig, der skal undskylde. Det er ret sent.
Det skal De ikke tænke på. Hvad kan jeg gøre for Dem?
- Har De tid et øjeblik? - Selvfølgelig. Kom indenfor.
- Kom indenfor i varmen. - Mange tak.
- De kan sidde ved brændeovnen. - Jeg kan bare sidde her.
Der er koldt lige her. Gå bare ind. - Det er fint lige her.
Hvis De insisterer.
Jeg håber ikke, der er noget galt, eftersom De er herude helt alene.
Jeg ville se, hvordan Ilyas havde det. Vi blev alle ret forskrækkede.
Jeg ville selv komme og besøge ham.
Tak skal De have. Ilyas har fået det meget bedre.
Feberen begyndte at aftage i går, og så kunne han åbne øjnene.
Nu keder han sig bare, fordi han ikke kan gå i skole.
- Ud over det har han det godt. - Ja, det må være hårdt.
Jeg blev nervøs, da jeg hørte, at det var lungebetændelse.
Hans mor har vist passet ham godt, og han må have taget sin medicin.
- Han er jo allerede rask. - Ja, det er han. Tak for omtanken.
- Er hr. Aydin her ikke Dem? - Nej, jeg er her alene.
Jamen De er skam velkommen.
De må være helt forfrossen. Der er sat te over.
Sevda. Jeg går lige i køkkenet.
- Det behøver De ikke. - Det gør skam ikke noget.
Er det lektier, du laver?
- Er det? - Ja.
- Hvad er for et fag? - Matematik.
- Kan du godt lide matematik? - Ja.
- Vil du gerne være ingeniør? - Nej.
- Hvad vil du så være? - Politibetjent.
Hvorfor det?
- Godaften. - Godaften. Hvem er du?
Det er vores udlejer. Hun er hr. Aydins kone, mor.
Nå... Har hun vores tv med?
Nej, mor. Det har hun ikke noget at gøre med. Sid ned.
Jeg vil have tv'et tilbage.
Det er ikke derfor, hun er her. Hun ville besøge Ilyas.
- Værker knæene? Du får lige tæppet. - Jeg vil ikke have det.
Hvorfor tager I mig aldrig til lægen?
Det gør vi da også. Hvad må fru Nihal ikke tro.
- Du ville ikke med. - Han har ikke tid til mig på klinikken.
Jeg vil på privatklinik i stedet.
Jeg ville have dig med til dr. Samet, jeg kender privat, men du gad ikke.
- Jeg bryder mig ikke om hans mor. - Det har vel intet med ham at gøre.
- I må betale for et hjemmebesøg. - Jeg skal nok skaffe en læge til dig.
Så kan han behandle dig lige her.
- Det må De undskylde. - De behøver ikke at undskylde.
Som børn viser vi respekt, og som voksne viser vi omsorg for dem.
- Hvis de unge bare vidste... - Jeg vil ikke opholde Dem for længe.
- Kan jeg tale med Dem om noget? - Selvfølgelig.
Er det muligt at tale sammen under fire øjne?
Ja, det kan vi sagtens.
Vi kan gå ind ved siden af. Der er godt nok lidt koldt.
Det gør ikke noget.
Så går vi derind. Sevda, tænder du op i pejsen?
- Jeg skal nok tage Deres te med. - Mange tak.
- Hvor mange soveværelser er der? - Oprindeligt var der kun to.
Vi byggede selv værelset her til.
Vi fik lov af hr. Aydins far, Sami, dengang han var i live.
Nu har vi tre soveværelser. Det her er mit værelse.
Der bliver lidt koldere herinde.
Men jeg kan tænde op i pejsen, når der bliver for koldt.
Heldigvis er det ikke så koldt i år.
- Må jeg spørge Dem om noget? - Ja, selvfølgelig.
- Deres lillebror Ismail... - Storebror.
Nå, undskyld. Hvad laver hr. Ismail til daglig?
Han er arbejdsløs. Han plejede at arbejde i minen i Tozlu.
Men han rodede sig ud i noget ballade.
Han var i fængsel i et halvt år og har været arbejdsløs siden.
Må jeg spørge, hvorfor han røg i fængsel? Hvad havde han gjort?
Det er faktisk ret pinligt.
Jeg håber ikke, De vil tænke ondt om os.
Jeg vil ikke ligefrem skjule det for Dem. De fleste ved det alligevel.
Der var åbenbart nogle bøller i landsbyen, som chikanerede Sevda.
En nat hørte vi en frygtelig støj. Ismail sprang ud af sengen -
- og jagtede nogle mænd ned ad gaden.
Det er lidt pinligt. Han så dem stjæle Sevdas tøj fra tørresnoren.
Han kunne ikke fange dem, så Sevda fik hans vrede at føle.
Hun havde nu ikke gjort noget galt.
Dagen efter var der nogle bøller, som grinede, da Ismail gik forbi dem -
- så Ismail stak en af dem ned med en kniv.
Derfor var han inde og sidde i et halvt år.
Ismail har altid været lidt af en enspænder.
Han var ikke den sociale type.
Da han blev løsladt, blev det meget værre.
Han snakkede ikke med nogen mere. Og så blev han fyret.
Han blev enormt indelukket og begyndte at drikke.
Men han drikker aldrig herhjemme.
Det er altså derfor, han er arbejdsløs.
Vi blev jo nødt til at betale for mandens behandling -
- så vi måtte låne nogle penge. Vi måtte klare os med min løn.
Vi kunne ikke skrabe penge nok sammen til huslejen.
Hr. Aydin havde ret til at gøre, som han gjorde. Vi gjorde ham uret.
Men jeg får forhåbentlig snart et job mere.
Jeg forstår. Det er jeg ked af at høre.
Det er faktisk det, jeg gerne vil snakke med Dem om.
Jeg vil ikke trække det i langdrag.
Værsgo. De må altså tage imod dem.
- Hvad er det? - Luk den op.
- Hvad er nu det for noget? - De må ikke misforstå, hr. Hamdi.
Jeg vil gerne give jer de penge. Vil De ikke nok tage dem?
Jeg forstår det ikke helt...
Hvorfor giver De os de penge?
Jeg vil ikke have noget til gengæld. De behøver ikke betale dem tilbage.
Betragt det som en gave fra en ven. De må altså tage imod dem.
Undskyld, men jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Det er alt for mange penge.
Jeg kan ikke tage imod dem. Man kan næsten købe et hus for dem.
- Hvad ville folk ikke sige? - Ingen behøver at vide noget.
Det kan være vores lille hemmelighed.
- Velkommen til. - Tak.
- Jeg beklager, hvis jeg forstyrrer. - Overhovedet ikke.
- Ismail, fru Nihal er hr. Aydins mand. - Ja, det sagde de derinde.
Hvad foregår der?
Ismail, kom du bare og sæt dig her.
Fru Nihal var bekymret for Ilyas.
Hun ville ønske ham god bedring. Det er derfor, hun er her.
Hvad er det?
Fru Nihal har været så venlig at forære os de penge.
- Hvorfor? - De må ikke misforstå.
Jeg har ingen bagtanker. Jeg tænkte, I kunne have brug for lidt hjælp.
Nu kan I få jeres ting tilbage.
Hvad siger hr. Aydin til det?
Han ved ikke, jeg er her, og han behøver ikke få det at vide.
Det var godt.
Men er det ikke lidt for mange penge?
Hvorfor giver De os så mange penge.
- Jeg havde ingen bagtanker... - Han er bare overrasket, fru Nihal.
Ismail, måske skulle du lige gå ind og få noget koldt vand i ansigtet.
- Det behøves ikke. - Så laver jeg en kop kaffe til dig.
Du trænger til en kop. De får et glas te mere, fru Nihal.
- Den her er kold. - Det behøves ikke.
Det er ingen ulejlighed.
Sevda.
Nå...
Lad os nu se... om regnskabet stemmer.
Lad os sige, at det her...
...er for lille Ilyas, der satte livet på spil for sin fars ære.
Det her er for ham, som uselvisk forsørger os alle fem -
- og som måtte kysse en mands hånd for vores skyld, min bror, Hamdi.
Det her er for ham, der fik tæv for øjnene af sin søn -
- og ydmygede sig selv og sin familie, nemlig den fordrukne far, Ismail.
Der er stadig lidt tilovers. Nå ja...
Det må være for hende, der deler almisser ud til mindrebemidlede -
- for at dulme sin dårlige samvittighed, vores frelser, fru Nihal.
Det passer lige.
De har regnet rigtigt.
Det var storsindet af Dem, men...
Der er noget, De ikke har taget med i deres beregninger, fru Nihal.
Manden, der sidder over for Dem -
- er blot en modbydelig fulderik, der ikke forstår deres gode hensigter.
Når jeg ser den slags mennesker, tvivler jeg på -
- at vi andre overhovedet er i live.
Vi er som skuespillere på en scene. Det her er sgu ikke et liv.
- Du har ret. - Er det ikke rigtigt?
Vi bliver nødt til at stå imod med oprejst pande.
Vi skal stå imod og sige: "Kom bare an!"
Vi skal stå imod. Vi skal ikke lade os kue.
Vi skal ikke græde og pibe, men stå imod -
- fordi det er det sømmelige at gøre.
I nutidens samfund har vi visse moralske værdier og principper -
- der stammer fra trosretninger, som de fleste i verden har forkastet.
Hvis de værdiers fundament forkastes, hvorfor skal jeg så have de værdier?
Hele mit liv ville være baseret på en løgn.
Enten skal man finde noget, der kan støtte disse værdiers fundament -
- eller også må man skabe nye værdier, ikke også, Suavi?
- Ja, hvis du kan det. - Men nu skal du høre.
Vi vil alle leve livet fuldt ud -
- men hvis vi gør det, bliver vi kritiseret for det af andre.
Der opstår en konflikt mellem dem og os.
Men de moderne og forandringsvillige ildsjæle lader sig ikke kue.
Disse mennesker får næring af den slags konflikter.
Sådanne konflikter udvider nemlig deres horisont -
- og nærer deres kreativitet.
De mennesker har modet til at ignore flokdyrenes kritik.
Sådan bør vi alle være.
Lad os sige, at folk spørger, hvordan vi kan mæske os i mad og vin -
- og så snakke om velgørenhed?
Lad dem bare. Man skal ignorere dem og komme videre.
"Efter jordskælvet for seks år siden -
- stillede De ikke hotellet til rådighed for ofrene -
- men lejede det ud til redningsarbejderne for profit."
Det er sådan de tænker, og derfor kritiserer de Dem.
Det er ret interessant.
Eller også bebrejder de Dem måske, fordi De er velhavende.
Vent nu lige lidt.
Hvad har det med det her at gøre?
- Det var et eksempel på... - Hvad antyder du?
Der var en grund til, at jeg ikke lod ofrene flytte ind.
Det er let at fyre beskyldninger af uden at have kendsgerningerne.
Hvor skulle de redningsarbejderne fra udlandet ellers bo?
- Det var ikke det... - Hvorhenne?
De skulle jo redde folk fra murbrokkerne.
- Det var kun et eksempel... - Dem tænker du ikke på.
Sådanne beskyldninger er Dem ikke værdige, hr. Bülent.
Jeg dømmer Dem ikke. Jeg er lidt fuld, så jeg formulerede det måske forkert.
- Bülent, du fortalte dig. - Nej, jeg gjorde ikke.
Du formulerede det ret skævt. Du har skam ret.
- Men du formulerede det dårligt. - Jeg mente, at andre tænker sådan.
Hvad har mit hotel at gøre med det, du snakkede om?
Det er den slags, folk kan finde på at sige.
- Vent nu lige lidt. - Men De skal bare ignorere det.
Jeg har doneret uanede mængder til velgørenhed gennem årene.
Men det var ikke det...
Så sent som i går donerede jeg et betydeligt beløb til velgørenhed.
Men jeg har altid doneret anonymt.
- Det er rigtigt. - Jeg kritiserer skam heller ikke.
Det var dårligt formuleret.
På trods af det kan jeg ikke slippe af med de spydigheder og beskyldninger.
Skal jeg skamme mig, fordi jeg er velhavende?
Der findes folk derude, der siger den slags. Til helvede med dem!
Det siger jeg også. Men hvis du ikke har alle kendsgerningerne -
- kan du ikke dømme folk.
- Det kan du altså ikke. - Det var skidt formuleret.
Har du ingen samvittighed? Det kan man altså ikke.
- Du skal bare forklare det bedre. - Hvorfor skulle det handle om mig?
- Det var ikke det, han mente. - Hvad har det med det at gøre?
Hvad har det med samvittighed at gøre?
Du kan ikke bare komme med den slags beskyldninger.
- Han skal ikke dømme mig. - Jeg har ellers været tavs i 15 år.
Men nu tænker jeg mig ikke altid om, før jeg siger noget.
Nu er jeg pludselig skurken, fordi jeg har penge på kistebunden.
Sådan er verden altså skruet sammen.
Sådan har Gud skabt verden. Hvad vil du have, jeg skal gøre?
Der er ingen retfærdighed nogle steder.
- Det er dem, der siger... - Er det min skyld?
Jeg prøver at forklare det lidt bedre, men nu taler De om samvittighed.
Det kan godt være, at jeg ikke har formuleret det godt nok.
Lige præcis. Han lod sig rive med. Han sagde også nogle fornuftige ting.
Man må tænke sig om, før man siger noget, og ikke bare...
Jeg vil... Nej, glem det.
Det var dejlig mad og drikke.
Nu vil jeg gå i seng. Jeg har ikke sovet i to dage.
- Lad mig finde en dyne til dig. - Jo tak.
Nu må den her fyldebøtte hellere tie stille -
- før bøtten vælter og buldrer ned ad trappen.
Før jeg går, har jeg en art epilog. Det er godt nok mere Deres felt.
Jeg vil dele et Shakespeare-citat med jer.
"Samvittighed er blot et ord, kujoner bruger...
...for at tynge de stærke fra oven.
Vor stærke arme er vor samvittighed, og vor sværd er loven."
Godnat.
Lige et øjeblik.
Tillad mig at tage til genmæle og bidrage til epilogen.
"Det er vor skæbne at lade os lokke fra hvert et ærinde på vor vej.
Hver morgen lægger jeg driftige planer...
...men vier min dag til spot og leg."
Skøre tosse.
Så er du i hopla igen, hvad? Den store poet...
Klarer du den? Bare kom af med det.
- Det må du altså undskylde. - Kom nu af med det.
Det må du undskylde. Føj, hvor jeg sviner.
Kom her, mester. Du skal ikke tænke på det. Lad os gå udenfor.
Der er dejlig kold og frisk luft derude.
- Kom så, mester. - Vent lidt.
Rolig nu. Det gør ikke noget. Kom du med mig.
- Det må du altså undskylde. - Lad os bare gå udenfor.
Vi går lige derop, og så slipper vi ham fri.
Han må være let som en fjer, siden han ikke synker i.
- Stop bilen, Hidayet. - Hvad er der galt?
- Det er lidt svært i det her føre. - Bak lige.
- Hvilket? - Bak lige.
Stop.
GARIP LANDSBY
Hr. Aydin?
Lad os bare køre.
Fatma.
Jeg tog ikke af sted, Nihal.
Det kunne jeg ikke.
Måske fordi jeg er blevet gammel eller har mistet forstanden.
Eller måske er jeg bare en anden mand nu. Tro om mig, hvad du vil.
Jeg ved det ikke.
Der er i hvert fald noget inde i mig, der ikke lader mig tage af sted.
Du må ikke sende mig bort.
Der er ikke noget for mig i Istanbul mere.
Som det er alle andre steder, er alt fremmed for mig der.
Du skal vide, at du er alt, hvad jeg har tilbage.
Jeg savner dig mere og mere, for hvert sekund der går.
Men jeg er for stolt til at indrømme det.
Jeg ved, hvor forfærdeligt det ville være at være foruden dig.
Og jeg ved også, at du ikke elsker mig mere.
Jeg ved, vi ikke kan vende tilbage til de gode gamle dage.
Det behøver vi heller ikke.
Jeg kan være en tjenestedreng...
... eller en slave ved dine fødder.
Lad os i det mindste leve vores liv sammen på dine betingelser.
Tilgiv mig.
TYRKISK TEATERS HISTORIE
Tekster: Ümit Roman Öztürk Dansk Video Tekst